EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Tidligere på Star Trek: Discovery:
Hva skjer med deg?
Jeg tror ikke jeg er Ash Tyler lenger.
Vi modifiserte Voq inn i et menneskelig skall.
Vi podet hans psyke til Tylers.
Jeg vet ikke hvor din Voq ender og vår Tyler begynner,
men de er begge i fare.
Kun jeg får røre ham.
Logisk sett vet jeg at hun ikke er kvinnen jeg svek.
Hun er et spøkelse.
Jeg har ingen fremtid nå. Dra hjem. Jeg kjøper deg litt tid.
Ut derfra.
Hva har du gjort med meg?
Hvis vi sprenger reaktorkjernen,
består eksplosjonen av ren mycelenergi.
Vi kan seile på den lenge nok
til at energien starter motorene, og så kan du lede oss hjem.
Vi bommet med ni måneder.
Hvis vi skal tro kartet, ser det ut til at klingonene har vunnet krigen.
Kaptein.
Keiser.
- På kne, slave. - Denne kelpienen er min kaptein.
Sir, jeg kan forklare.
I går spiste vi innvollene til hans brødre...
...og i dag søker du ros?
Send gjesten vår til lugarene på dekk 3 og hold henne der.
Du sa det ikke var kelpiener i det andre universet.
Jeg ville ikke såre deg.
Jordboer-avhopperens tilstedeværelse er hemmeligstemplet.
Å nevne det for noen er høyforræderi.
- Forstått? Ja, kaptein.
Kaptein, du bes komme til sykestua.
Bli med.
Jeg kan komme med unnskyldninger.
Jeg prøvde å destabilisere Jordboer-imperiet.
Jeg tenkte Stjerneflåten kunne vinne på å lære om et annet univers.
Jeg orket bare ikke å se henne dø igjen. Jeg ville tilby henne mer.
Jeg er lei for det.
Å redde Georgiou kan vise seg å ha vært en svært dårlig avgjørelse, men...
...ingen andre kunne gjort det du gjorde på flaggskipet.
Du lever, og vi er hjemme.
Hørt fra kommandoen?
Vi har sett føderasjonsskip, men ingen svarer.
Føles ikke som hjemme.
Discovery ble skadet av sjokkbølgen som fraktet oss hjem.
Vi kjører på hjelpekraft frem til det blir reparert. Dekk 4.
Dr. Pollard skal gi meg beskjed når Tyler våknet.
Vi måtte utføre en hasteoperasjon.
Et forsøk på å skjære bort klingonen fra Tylers nevrologiske identitet.
Hvordan? Det som skjedde med ham er utenfor godkjent medisin.
Stjerneflåten utførte ikke operasjonen.
Det var klingonen, L'Rell.
- Hun som torturerte ham. - Og kontakten hans.
Hun hadde ansvar for Tylers forvandling. Ingen av oss vet hva tilstanden hans er.
Jeg håper at et kjent ansikt oppfordrer ham til helbredelse.
Hvordan han reagerer på deg kan fortelle oss hvem han har blitt.
Han er våken.
Er det en ordre, kaptein?
- Jeg forstår ikke. - Er jeg beordret til å se ham?
Nei.
Jeg beklager. Jeg kan ikke.
Hva har du funnet ut?
Ut fra alle målinger er pasienten nå Ash Tyler.
ACTH-nivåene er normale.
Mitokondrieverdiene er som hos mennesker igjen.
Jeg ser ingen tegn på klingonaggresjon eller -muskelutholdenhet.
Er han menneske eller klingon?
Ingen av delene? Begge?
Vi er ikke sikre. Først må vi forstå vitenskapen
bak operasjonen som ble utført.
- Hvordan får vi til det? - Vi kan vel spørre ham.
Fenrik Taylor til kommandodekk.
Tyler.
Mr. Saru.
Takk for at du hjalp meg.
Og Voq?
Jeg har tilgang på minnene hans, men forbindelsen er brutt.
- Det er som å se på noen andres liv. - Husker du det som ble gjort med deg?
Mo'Kai-huset kaller det en choH'a'.
Protokoll for endring av art. Designet for å få tilgang
på hemmeligstemplet etterretning.
- Finnes det flere? - Voq var prøvekanin.
De flådde ham...
...brakk knoklene hans...
...sagde hjertet i biter.
Man skulle tro det var det verste...
...men så filer de fingrene dine.
Voq var T'Kuvmas fakkelbærer.
Han aksepterte å bli torturert, på L'Rells oppfordring.
De var de eneste troende igjen.
Voq og L'Rell trodde at å ta dette skipet ville få tilhengerne tilbake til T'Kuvma.
De var forelskede.
Kan du samarbeide med oss, fortelle oss alt du vet?
Selvfølgelig.
Jeg gjør hva som helst for å fikse dette.
Lever hun?
Spesialist Burnham er trygt om bord på Discovery.
Gudskjelov.
- Kan jeg...? - Konsentrer deg om å bli frisk.
- Dere har begge overlevd noe uhyggelig. - Jeg prøvde å drepe henne.
Jeg drepte...
...dr. Culber.
- Jeg hører hjemme i arresten. - Voq er ansvarlig.
Jeg ser ingenting av ham i deg.
Du får begrenset tilgang til Discovery.
Men du er fri.
Et fartøy nærmer seg. Føderasjonssignatur.
- Prai dem. - Ja, kaptein.
De har skjoldene oppe, phaserne er ladd og har oss i sikte.
- Skjold opp. - Jeg ser en transportørsignatur.
Vi blir bordet.
- Si hvem dere er. - Frem med hendene!
- Trekk unna. - Ikke rør dere.
- Jeg krever en forklaring. - Vi stiller spørsmålene.
Trygt å transportere.
- Admiral. - Hvor er kaptein Lorca?
- Sarek! - Tilbake. Nå.
Datamaskin, gi meg kommando.
Autorisasjonskode: Admiral Katrina Cornwell, pi beta seks.
Bekrefter overstyring.
Begynn med ham.
Hva er det du gjør?
Det omstendighetene krever.
Mitt sinn til ditt sinn.
Mine tanker til dine tanker.
Mr. Saru er den han fremstår som.
Discovery har opplevd en ufattelig prøvelse.
Så hvor er kapteinen?
Kaptein Lorca er død.
Jævel.
Den Lorca jeg ble utdannet med var avmålt, behersket.
Det falt meg ikke inn...
At Lorca var en bedrager fra et annet univers
var ikke en naturlig konklusjon.
Alle ble lurt.
Discovery ble ødelagt av klingonene for ni måneder siden.
Jeg så skrotet selv.
De vrakrestene tilhørte jordboer-versjonen.
Skipene byttet plass da vi hoppet.
Ut fra det dere har sagt, kan ingen stjerneflåteoffiser
overleve der alene.
Så min Gabriel er død.
Lorca tok vår flåtes viktigste brikke ut av spill.
Nå som dere er her,
har vi formidlet deres usynlighetsbrytende algoritme
til frontlinjene,
som nøytraliserer klingonenes evne til å gjøre skipene usynlige.
Men vi er redd det er for sent.
Vi har ført krig her i ni lange måneder uten den.
Stjernedato 4789.6: Klingonfartøy sender hypotermiske ladninger mot Kelfour VI.
Det brant bort hele atmosfæren, og 11000 sivile døde momentant.
Stjernedato 4851.5: Et usynlig toktskip går etter USS Saratoga
inn i romdokken ved Stjernebase 22
for så å tenne fyr på antimaterielageret i en selvmordsaksjon.
Få dager senere blir lignende angrep utført på Stjernebase 19 og 12,
og vi mistet en tredjedel av vår flåte.
Forskningsbaser på Nivalla, Septra og Iridin
har også blitt ødelagt.
Barna som overlevde, er nå foreldreløse.
Disse angrepene er helt tilfeldige, de mangler all logikk.
De bruker ikke engang samme metode.
I mangel på en sann leder er alle klingonhusene igjen i strid.
Da krigen startet, kjempet vi mot én fiende.
Nå kjemper vi mot 24.
De krangler seg imellom, derfor ser vi disse vilkårlige angrepene,
men de ser ut til å ha et mål til felles:
Å konkurrere for dominans
ved å se hvilket hus kan ødelegge flest føderasjonsressurser.
Vi er kanonføde for deres føydale brutalitet.
Vår død, deres gagn.
Nesten 20 prosent av føderasjonsrommet er okkupert.
Discovery skal hoppe til Stjernebase 1 straks.
Alle bevis på det som har skjedd, hemmeligstemples og ødelegges.
Vi kan ikke risikere at kunnskap om dette andre universet forlater Discovery.
- Jeg forstår ikke. - Det åpner for mange eventualiteter.
Ja.
Folket vårt har lidd.
Hva ville du gjort hvis du trodde at din døde kone, barnet du mistet,
foreldrene som ble drept, kanskje lever på den andre siden,
og at det finnes teknologi som tillater deg å se dem igjen?
Denne kunnskapen må begraves.
Kommandoen vil legge dette under lås.
Så klart, admiral.
Stjernebase 1 er det siste tilfluktsstedet vi har.
Kan du hoppe oss dit?
Det er 100 astronomiske enheter fra jorda og over et lysår herfra.
Vi brukte de siste sporene på å komme hjem,
og jeg kan ikke hoppe uten dem.
Det blir en farlig reise med warp. Det vrimler av klingoner her.
Vi har ikke noe valg.
Saru, ta skipet til warp raskest mulig.
Admiral...
...det er mer du trenger å vite.
Keiser, Føderasjonen har spørsmål. Du må svare på dem.
Hva slags gjest er jeg hvis jeg nekter å gjøre noe så enkelt?
Jeg blir fortalt at i ditt univers er ditt ord lov.
- Her gjør vi det annerledes. - Jeg ser det.
Likheten er påfallende.
Hva vet du om ditt motstykke, kaptein Philippa Georgiou?
Jeg vet at hun er død og at jeg lever.
Men det er opp til dere å avgjøre hvem av oss som er sterkere.
Spesialist Burnham forsikrer oss om at du kom hit uten agenda.
Men det at du er her, skaper komplikasjoner.
Men løsningen er enkel.
Send meg hjem.
Keiseren unnslapp så vidt en voldelig revolusjon.
- Hun fortjener politisk asyl. - Jeg trenger ikke beskyttelse.
Vi har lagt kurs for Stjernebase 1. Der skal du holdes, trygt,
til kommandoen kan avgjøre hva som bør gjøres.
Så jeg er en fange.
Hør, Deres Høyhet, eller hva enn du kalles.
Dette er sannheten:
Jeg vet ikke om vi klarer å sende deg hjem,
og om vi så kunne, så har vi en krig å utkjempe.
Jeg beklager. Som jeg sa, er du vår gjest. Føl deg som hjemme.
Likheten er påfallende.
Sørg for at hun har det bra.
Stamets.
Jeg er lei for det.
Ord... Ord er ikke nok, det vet jeg...
...men jeg er det.
Du drepte en god mann.
En mann jeg elsket.
Husker du det?
- Jeg gjør det nå. - Og...
...gjør det vondt?
Blir du kvalm av det?
Bra.
Kanskje du fortsatt er menneske.
Du trenger ikke å gjøre dette. Jeg klarer meg.
Hvordan kan det være sant?
Bare spis, og snakk hvis du vil.
Jeg er her.
Velkommen tilbake.
Admiral. Stjernebase 1 er innen rekkevidde.
Bra jobbet.
USS Discovery til Stjernebase 1, ber om tillatelse til å dokke.
- Det skal bli godt å se henne. - Jeg får ikke kontakt, admiral.
Still inn kanalene på nytt. Jeg opphever restriksjonene selv.
- Detmer, ta oss ut av warp. - Ja, admiral.
- Sett Stjernebase 1 på skjermen. - Ja.
Nei.
Forbedrer bildet.
Et klingon våpenskjold.
- D'Ghor-huset. - De har tatt en stjernebase?
- Søk etter levende. Nå. - Gjør det nå.
- Ser 274 klingon-kropper... - Føderasjonsliv.
Nei, admiral. Det er ingen.
Det var 80000 sjeler der.
En stor kontingent av våre ledere og minst tre stjerneskip.
Klingonene er så og si ved jorda.
Kaptein, de skanner oss.
- Maks warp. Få oss bort. - Ja, sir.
Langdistansesensorer på maks.
Skanner etter klingoner.
Admiral, Discovery venter på din ordre.
Hold samme kurs og fart.
Vi skal få kontakt med kommandoen.
De som ennå lever.
- Du er i live. - Du kom endelig om bord på USS Discovery,
men du synes vel at lugaren kunne vært bedre.
Kahless hører meg, selv fra et bur.
Jeg er ikke enig i dine idealer.
Men jeg føler at du og jeg forstår hverandre.
T'Kuvma lærte oss at alle mennesker mangler mot.
Der tok han feil.
Jeg vil være ærlig med deg.
Din side vinner.
Da vi møttes, følte du kun hat for Klingon-imperiets feilende lederskap.
T'Kuvma ønsket å styrke og forene De store husene.
Hvis det var alt han klarte, så er det grunn til å feire.
Dine store hus deler føderasjonsressurser seg imellom.
En okkupert stjernebase bærer våpenskjoldet til D'Ghor-huset,
ikke Klingon-imperiet.
Var det virkelig det din messias ville?
De tenker ikke på konsekvensene av de brutale angrepene.
De angriper sivile, sykehus, matkonvoier.
De massakrerer uskyldige og sprer terror kvadranten over.
Dette er krig, ikke en barnelek med regler.
Vi kjemper for å bevare klingonidentiteten.
Ingen vil ødelegge deres kultur.
Våre lover er bygget på likeverd, frihet.
T'Kuvma lærte oss at Føderasjonen ikke kan noe for det.
Målet er universell homogenisering og assimilering.
T'Kuvma var en uvitende idiot.
Og folket ditt nærmer seg hjemplaneten min.
Hva vil dere ha?
Større territorium? At vi skal overgi oss? Folket ditt kommer ikke engang med krav.
Hvordan tar denne krigen slutt?
Den gjør ikke det.
Klingonene har smakt deres blod.
Beseir oss...
...ellers gir vi oss aldri.
Takk.
Vi har en ny plan.
Klingonene angrep igjen.
- Du må bli om bord lenger. - Det har ikke noe å si.
Samme for meg hvilken celle jeg sitter i.
- Du hørte admiralen. - Vi vil deg ikke vondt.
- Admiralen... - Fortell meg om vulcanen.
- Dere har et bånd. - Hva får deg til å si det?
Måten du så på ham ligner på måten du ser på meg.
Han er så og si faren min. Han oppdro meg.
- Så du var foreldreløs her også. - Nok et ekko av skjebnen i begge univers.
Ditt styre strekker seg over alle systemer i din galakse.
Du har erobret steder Stjerneflåten ikke har våget å utforske.
Muligheten for fred er over.
Du må fortelle meg hvordan du slo Klingon-imperiet.
Jeg startet denne krigen, jeg må avslutte den.
Hvorfor tok du meg med hit?
Vær ærlig.
Jeg ville vise deg et sted med moral, med håp.
La meg fortelle deg, datter som ikke er min datter:
Sannheten er at du ville redde meg fordi du ikke kunne redde henne.
Den angeren du føler for det du gjorde,
den svekker deg.
Jeg føler det hver eneste dag.
Klingonene er som kreftceller. De deler seg uten stopp.
For å bli kvitt dem, må du ødelegge selve svulsten.
Hvor mye vet du om Qo'noS?
Det er midt på natta, men det vet du vel.
Jeg har et forslag.
Jeg forlot Discovery og hørte at klingonene skal angripe.
De samler styrker så de kan angripe hele systemet.
Klingonene kriger hos oss. Vi må flytte kampen til dem. Til Qo'noS.
- Angripe klingonenes hjemverden? - Ikke ett angrep.
Vi angriper alle forsvarsbatteriene samtidig,
etterfulgt av en koordinert demolering av alle militærmål planeten over.
Vi angriper dem så hardt
at det tvinger dem til å trekke seg fra føderasjonsrommet og dra hjem.
Det som er igjen av vår flåte, tilkalles for å forsvare jorda.
Discovery burde dra.
All logikk fører til samme konklusjon:
Stjerneflåtetaktikken har ikke fungert.
Vi må tilpasse oss hvis vi vil overleve.
Qo'noS er utenfor kartlagt område.
Vi aner ikke hvor forsvarsbatteriene er,
eller våpenproduksjonen og skipsverftene.
Planetens tette øvre atmosfære hindrer
topografisk analyse på stor avstand.
Ingen stjerneflåteoffiser har vært der på hundre år.
Strategien er god, men ikke gjennomførbar uten kart.
Innen Discovery kommer nær nok til å befare, så skyter de henne ned.
Hun skal ikke være i lufta.
- Vi gjennomgår det igjen. - Qo'noS består av en rekke underjordiske
vulkaner som nå ligger i dvale. Det er en huleplanet.
Noen av dem, ifølge Burnhams etterretning,
kan romme et stjerneskip i Crossfield-klassen.
Istedenfor å overvåke målene i bane, kartlegger vi terrenget fra innsiden.
Da er det mindre sannsynlig at vi blir oppdaget.
Å hoppe et stjerneskip inn i en grotte av ugjennomtrengelig stein
virker... utfordrende.
Å reise i mycelnettverket er en form for avansert geofysisk kartlegging.
Jeg kan enkelt identifisere tomrommene
som signaliserer en kløft kontra en solid masse.
Og når vi har nådd vår posisjon i grotten,
sender vi ut en overvåkningsdrone som skal samle informasjon.
Bra.
For jeg har sagt at vi klarer dette. Og med "vi" mener jeg deg.
Det er en god plan.
- Bra jobbet. - Takk.
Ett spørsmål: Hvordan skal vi få tak i sporene vi trenger?
Vi må dyrke dem selv.
Jeg trodde det tok deg år å dyrke frem avlingen din.
Legg kurs for Veda-systemet og...
...stå klare.
Prototaxites stellaviatori.
Min originale prøve...
...og det siste gjenværende mycel av denne typen.
Vi er på vei til en ubebodd klasse 4-måne i Veda-systemet.
Hvis dette funker, så kan du kanskje få gi den et navn.
Skal du terraforme månen?
Resultatene av forskningen din på mycelavlinger var ubestemmelige...
Straal rotet det til. Han ville holde avlingen fanget.
Men jeg tror tiden er inne for frihet.
- Barnet ditt er bortkomment. - Ikke bland min myndling med din.
Min datter var et enestående eksempel på genialitet,
helt til ett enkelt valg gjorde slutt på alt.
Virker det kjent?
Slik jeg forstår det, så min myndling rett gjennom mannen
som ikke bare felte ditt barn, men også ditt imperium.
Kanskje vi ikke burde sammenligne.
Hvorfor ba du meg om å komme?
Du ble tilkalt, vulcan, av én grunn.
Jeg vil hjelpe deg å få slutt på krigen.
Informasjonen du ga Michael, er allerede i bruk.
Jeg fortalte henne det hun kunne takle. Døtrene våre er ikke så ulike.
I min verden er Qo'noS ikke mer enn skitten støvball.
Klingonene slåss over smuler og frykter døden de vet kommer.
Men det skulle mer til enn en kartleggingsdrone i en grotte.
Du forsikret Michael om at planen er effektiv.
Den er det, en liten stund.
Men så omgrupperer de.
Deres behov for å ødelegge jorda går for dypt.
Hva om jeg kunne vise deg hvordan du kan få dem i kne for alltid?
Føderasjonen bruker ikke jordboer-taktikker i krig.
Dere står overfor utryddelse.
Er det ikke logisk å gjøre alt du kan for å redde rasen din?
Gi meg det jeg vil ha...
...så kan jeg sikre en seier for Føderasjonen.
- Hva vil du ha? - Frihet.
Jeg må tilbake til Vulcan. Visse detaljer er under utvikling og må vurderes.
- Hvilke detaljer? - Jeg merker at du engstelig.
Under tankeoverføringen med Saru så jeg din tilknytning
til klingonspionen og hva han gjorde. Slike hendelser er besværlige.
Det går fint.
Jeg er ikke sikker.
Det er ironi i dette. Den du forelsket deg i, var klingon.
Han...
Jeg vet ikke hva han var.
Men det er også noe positivt i det.
For hvilken fredskilde er større enn vår evne til å elske vår fiende?
Jeg har tatt tåpelige valg.
Følelsesmessige valg.
Du er menneske.
Akkurat som din mor.
Det er umulig å forutse våre handlinger når hjertet er involvert.
Vi er i krig.
Logisk sett vet vi at ethvert farvel kan bli det siste.
Ikke angre på at du elsket, Michael.
Admiralen ba om en statusrapport.
Dette er det siste myceltransport-fartøyet.
Vi er klare til å sende det ut over Veda.
Jeg tok farvel med min far, og det føltes annerledes.
Avsluttende.
Men det er det vel ikke?
Trodde du, da du vervet deg i Stjerneflåten,
at du ville ble tvunget til å se krig og død?
Døden fant meg da jeg var barn. Så ja, jeg visste hva jeg gikk til.
Det tror jeg ikke at jeg gjorde.
Betyr det at jeg er naiv?
Det betyr at du er optimistisk.
I jordboer-universet ble jeg minnet på miljøets rolle i en persons utvikling.
Vi kan kun unngå å bli som dem
ved å anerkjenne mørket i oss og bekjempe det.
Tyler trenger deg.
- Han har det fint. - Det er umulig når man har mistet
- den man elsker. - Han drepte en stjerneflåteoffiser.
Og han prøvde å drepe meg.
De forbrytelsene er forferdelige, men Tyler begikk dem ikke.
Ikke den han er nå. Han er noe annet, ny.
Det vi gjør nå, måten vi behandler ham på, det avgjør hvem han blir.
Jeg vet at du bryr deg om ham.
Ja.
Det betyr ikke at jeg burde.
Han har blitt fratatt autorisasjonen og får aldri fly for Stjerneflåten igjen.
Han er heldig om han unngår et liv på laboratorium.
Hva slags fremtid har han?
Si det du trenger å si, selv om det bare er "farvel".
Løytnant Stamets, din tur.
- Klart til avfyring. - Detmer, ta henne inn i geostasjonær bane.
Vi er låst, omtrent 800 km over månens overflate.
Oppfattet. Igangsetter mycelutskytning.
Aktiverer landbrukstransportforsterkerne.
- Status? - Sensorene fra terraformingsfeltet viser
at røtter tar form i sektor 922 og 5041.
- Gjør klart EM-spydene. - Spydene er kalibrerte.
Fyr.
ROTDANNELSE
Kom igjen, unger.
Sporeutviklingen er på 4 prosent.
Åtte prosent.
Tolv prosent.
Femten prosent.
Nitten prosent.
Tjueto prosent.
Tjuesyv prosent.
Jeg ville sagt gratulerer, løytnant, men jeg er redd du så vidt har begynt.
Førtisyv prosent.
Femtito prosent.
- Jeg vet ikke hva jeg skal si. - Det vet jeg. Jeg er lei for det.
Jeg vet at jeg ikke kan bevise dette for deg, men Voq er borte.
Jeg tror deg.
Var Ash Tyler ekte?
Elsket han meg?
For jeg elsket ham.
Du løy for meg.
Du sa at hvis det ble for tøft...
...hvis ikke du kunne håndtere det, så skulle du be om hjelp.
Og det ble for tøft.
Men du ba ikke om hjelp.
Og det var ikke Voq, det var deg, Tyler.
Hvem er Tyler?
Tror du jeg vet det? Tror du jeg aner hvem jeg er nå?
Du ser etter en grunn til å gjøre det slutt.
En grunn?
Mannskapet har vært snille. Hvorfor vender du, som kjenner meg best...
- ...ryggen til meg? - Slutt.
Innrøm at du ikke vil mer fordi det ble vanskelig.
Foreldrene dine ble drept av klingoner, og du falt for en.
Kanskje du har rett.
Jeg vet i hodet mitt at du ikke har ansvar for Voqs handlinger.
Men jeg følte hendene dine... rundt halsen min.
Og jeg så deg i øynene og så at du ville drepe meg.
Mannen jeg elsket ville drepe meg.
Og uansett hvor hardt jeg prøver...
...ser jeg Voqs øyne når jeg ser på deg nå.
Jeg ser ham.
Mannskapet har kanskje lagt det bak seg, men ikke jeg.
Jeg skulle ikke vært her.
Jeg skulle vært en aktiv klingonspion, i fengsel eller død.
Grunnen til at det ikke funket,
grunnen til at L'Rell ikke fikk kontakt med meg, var deg.
Om Ash Tyler elsket deg?
Det kan du banne på.
Jeg blir ikke meg selv igjen uten deg.
Vi skapte noe nydelig i dag...
...i en naken ødemark...
...som aldri før har sett liv.
Etter Slaget ved dobbeltstjernene...
...var jeg bortkommen.
Jeg måtte sitte med meg selv.
Jobbe meg gjennom det.
Jeg måtte krype tilbake.
Jeg er ikke i mål ennå, men...
...jeg prøver.
Den typen arbeid...
...å gjenvinne livet...
Det er vondt...
...og nådeløst...
...og det må gjøres alene.
Nei, jeg...
Ash.
Det er ikke lett...
...å gi slipp på deg.
Mycelblomstringen var vellykket.
En sporeavling er dyrket.
Så det er mulig å hoppe til Qo'noS?
Ja. Om kort tid.
Føderasjonsrådet har blitt informert om etterretningen fra jordboeren.
Til tross for risikoen, er alle enige om at vi er nødt til å gjøre dette.
Vår eksistens står på spill.
Da er tiden inne.
Send til hele skipet.
Vi har sørget over de enorme tapene vi har lidd i denne krigen.
Voldshandlingene vi har lidd
er begått av en fiende uten fornuft, uten ære.
De kommer til å fortsette å angripe oss i håp om å ødelegge alt vi holder kjært.
Dette er desperate tider, og det krever at vi gjør mer
enn å beskytte vårt folk og forsvare våre grenser.
Jeg står foran dere med et oppdrag.
Kl. 21.00 skal USS Discovery hoppe til klingonenes hjemverden
for å kartlegge planeten, og finne sårbarheter og militærmål.
Dette modige teamet...
...er det første som besøker denne ugjestfrie planeten
siden kaptein Archer og Enterprise NX-01 for 100 år siden.
Tillat meg å introdusere dere for personen som skal lede dere til Qo'noS.
Kaptein Philippa Georgiou.
Takk.
Selv om hun lenge var antatt død, ble kaptein Georgiou reddet
i et svært hemmelig raid av et fengselsskip.
Hun ble transportert til Discovery med mitt personlige følge.
Oppdraget til Qo'noS er en farlig ekspedisjon.
Stjerneflåten er sikker på at kaptein Georgiou
er best utrustet til å få dere dit og få gjort det som må gjøres.
Spesialist Burnham.
Jeg håper dette blir en lykkelig gjenforening, tross vår fortid.
Gå til din stasjon.
Ja... kaptein.
Tekst: Lise McKay