EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Tidigare i Star Trek Discovery:
Identifiera plats i tidsrymden.
Du har nått år 3188.
Jag avsåg inte att krocka med ditt skepp. Förlåt.
Tänker du säga vad du heter?
Jag heter Book.
Är Federationen borta?
-Vad hände? -Den kollapsade, efter Branden.
Vad är Branden?
Dilitium. En dag small det bara.
Ni har ingen auktoritet här.
Men Branden var det bästa som någonsin hänt mig.
Det enda som betyder nåt är dilitium.
Välkommen till Stjärnflottan.
Jag måste hitta en warpsignatur, identitetsbeteckning NCC-1031.
Något stort närmar sig oss.
Fiendefarkost, rakt ovanför.
-Vi anropas. -Öppna en kanal, mr Bryce.
Saru!
Jag landade för ett år sedan. Jag har väntat på er.
Hela den här tiden.
Personlig logg, kommendörkapten Michael Burnham.
Stjärndatum 865211.3.
Automatisk överföring till U.S.S. Discovery.
Var eller när det kan tänkas vara,
skickar jag detta för ni måste få veta vad jag fått veta.
Jag hoppas att det en dag ska nå er.
Sjuhundra år efter att vi åkt, tog dilitiumförråden slut.
Federationen provade alternativa warpdrifter,
men inga var pålitliga.
Sedan skedde Branden.
Ingen vet hur eller varför det skedde,
men på ett ögonblick blev allt dilitium inert.
Alla skepp med aktiv warpkärna detonerade.
Federationen försvann över natt.
Det är nu blott en skugga av sitt forna jag.
Vi offrade inte allt för denna framtid
och jag tänker inte acceptera det.
Jag är nu kurir.
Jag transporterar varor i utbyte mot dilitium
för att fortsätta utforska sektor efter sektor
i jakt på ledtrådar efter vad som orsakade Branden.
Svar som kan hjälpa mig att upprätta Federationen igen.
Vart jag än åker, söker jag efter er, mina vänner.
Jag lyssnar efter tecken på er ankomst,
men kommunikationerna är ännu begränsade.
Även om jag hittar er, blir allt annorlunda,
för jag är förändrad.
Jag kommer alltid att älska er
men jag har accepterat att vi kanske aldrig ses igen.
Man kan älska någon och ändå släppa taget.
Denna värld känns som en dröm.
En märklig, förfärlig, vacker dröm.
Stridssimulering avslutad.
Lyckligtvis reser jag inte ensam.
Jag hittade en vän, i ordets rätta betydelse.
Detta är mitt liv nu och jag...
Hej.
Jag kan inte föreställa mig hur ditt år har varit.
Det kunde inte jag heller.
Hur mår alla?
Tacksamma att vi har varann.
De finner sätt att greppa ofantligheten av vad vi har gjort.
Somliga med mer framgång än andra.
Och du?
Hur mår du?
Kelpier har alltid haft en djup förståelse för rädsla och sorg.
Det kan ha förberett mig för detta.
Jag gillar inte tanken på att du varit ensam så länge.
Skeppet som drog ut er ur isen tillhör en vän.
Han är kurir...
...och ibland samarbetar vi.
Har du varit kurir?
Det var enda sättet att få tag på information.
Jag skickade ett meddelande till Terralysium.
Det tog månader att få svar.
De har aldrig hört talas om min mamma.
Jag lovade Book dilitium för att han tog mig hit.
Book?
Cleveland Booker. Min vän.
Är han från jorden?
Nej, men det är väl namnet?
Det måste ligga något i det. Han vägrar berätta.
Vi ska förstås infria ert avtal
och mr Booker ska få min yttersta tacksamhet.
Välkommen tillbaka.
Ingen vet...
...om Branden var en olycka
eller en naturkatastrof,
men det verkar som att förödelsen skett på ett ögonblick i hela det kända universum.
Omöjligt.
Inget kan påverka allt dilitium på samma gång.
Säger mannen som hoppar stjärnskepp genom svamprymden.
Hur många?
Hur många dog?
Miljontals.
Jag kan inte säga hur mycket av Federationen som kvarstår.
Men jag hittade brottstycken av en sändning från en gammal kanal.
Okej.
Detta är amiral Senna Tal.
Jag väntar på jorden på alla som ännu tror på oss.
Federationen lever vidare, men vi behöver din...
-Är han på Stjärnflottans högkvarter? -Vet inte.
Meddelandet är 12 år gammalt. Och jorden låg alltid för långt bort.
Men med spordriften kan vi ta oss dit.
Vi ska hitta amiralen och hjälpa honom med processen.
Vi hoppar till en plats där jorden inte kan läsa av oss,
utger oss för att vara ett strandsatt Stjärnskepp
som tagit sig hem i underljusfart.
Din lilla livsvandring har lärt dig ett och annat.
Det är bra.
Strategin är klok.
Så...
...ska jag gå?
Kommendörkapten Burnham, vi borde ha ett samtal...
Nej, då. Det behövs inte.
-Men vi skulle diskutera... -Nej, det är...
Det är du, Saru.
Enligt befälsordningens direktiv.
Det var nog aldrig jag.
Du förde skeppet genom tiden.
Du bar besättningen på dina axlar.
Du är kapten i ordets sanna bemärkelse.
Det vore min ära.
Detta skepp bär namnet Discovery.
Det har aldrig varit mer passande eller förutseende.
Hon ledde oss in i framtiden
och det är vårt privilegium att göra den framtiden...ljus.
Låt oss börja.
Tillsammans.
Ja, kapten!
Lystring all besättning.
Säkerhetsövningen för däck 7 är inställd, tills vidare.
Du.
Är du okej?
Vi fick inte ens chans att ta farväl av vännerna vi förlorat.
Och inte minst...
...min mamma...
Mina kusiner, min... Alla där hemma.
De åt frukost, de...
...var sena till jobbet, de fick barn.
De levde hela liv...
...och de är borta.
Nu har de varit borta i århundraden.
Det måste väl finnas något på jorden som vi kommer känna igen?
Kanske Gateway Arch?
Pyramiderna i Giza?
Hemmagjord kolibritårta?
Tårta är för evigt.
Jag visste att jag skulle få träffa dig igen.
Jag har en inre bild av dig.
Du håller i en maskros...
...och du blåser på den
och fröna flyger iväg.
Du släppte oss.
Inte sant?
Det gör inget.
Tidsresor, alltså.
Ja.
Jag kanske inte vet vem du är, men jag känner dig.
Det kvittar, jag älskar ditt hår.
Tack.
Du känns på något sätt...lättare.
Fänrik Tilly, jag väntar ännu på omkalibreringssatsen.
Somliga ting förändras aldrig.
Gå, jag måste ändå träffa någon.
Okej.
Välkommen ombord.
Du är inte Detmer...
...eller Tilly.
Jag hade hellre dött.
Du är Philippa Georgiou.
Michael varnade mig om dig.
Lyssnade du?
Inte tillräckligt. Finns det ett skäl för detta samtal?
Jag vill se vem som kom ombord efter att ha varit på vift med Michael.
På vift?
Om jag bara vetat. Var är hon?
-Din flickvän? -Hon är inte min flickvän.
Nej, verkligen.
Inte alls. Vi har inte... Nej.
Vi pratar inte om detta. Svara på min fråga.
I en annan värld hade jag sagt att Michael är någonstans och gör det rätta.
I den här...
Vet jag inte riktigt.
Jösses.
Om de kunde se vad jag ser.
Vem?
Vem som helst.
Du skulle kunna styra en sektor, två, eller ett dussintal.
Du förde tillbaka mig.
-Är det konstigt att jag visste det? -Nej, för du hade gjort detsamma.
Känns det som hemma?
Det är bekant,
men...
...det är fjärran.
Känner du att du är skyldiga dem något?
För om du gör det är det okej.
Men kom ihåg att du redan hoppat genom ett maskhål.
Någon kommer att få nys om ert lager.
Discovery kommer att bli ett mål.
Du med.
-Du retade upp farliga personer. -Med din hjälp.
Tack.
Är det nån här vi kan reta upp?
Följ med till jorden.
-Så vi kan reta upp en hel planet? -Nej, du skulle vara trygg.
-Ingen hittar dig så långt bort. -Jag tror på vad jag gör.
Jag kan inte sluta.
Det kan finnas fler som behöver din hjälp.
Skitsnack. Eller, kanske, men...
Börja om på nytt.
Vad får du ut av det?
Vi kan behöva din hjälp med att dölja allt dilitium.
Discovery, alltså?
Vilket "vi" menar du?
Tyst med dig.
Jag har insett att det är lönlöst att neka dig.
Jag har aldrig varit på jorden.
Jag har aldrig varit på denna.
Det säkraste valet är om Books skepp döljer vårt dilitium.
Jag kan inte ge allt vårt dilitium till en främling.
Vi har inget val, kapten.
Jag måste medge att jag har svårt att lita på ditt omdöme.
Jag är tacksam för ditt stöd för mig som kapten,
men att du vägrade att ens överväga det...
Det överraskade mig.
Ditt perspektiv har förändrats.
Jag är samma person, Saru.
Fast ändå inte.
Jag har ansvar för alla på skeppet
och eftersom jag avsåg att erbjuda dig rollen som nummer ett
insisterar jag på en förklaring.
Allt vi hängav våra liv åt försvann in i vansinne.
Vi trodde att vi kunde se en framtid, men vi hade fel.
Jag anpassade mig.
Jag gjorde vad som krävdes för att lära mig om vad som hänt och varför.
Jag behöver bara tid.
Books skepp kan förbli i skyttelrummet med vårt dilitium.
Det ska bevakas
och han får inte borda det
förrän vi har nått jorden och dilitiumet har avlägsnats.
Förbered hopp till jorden.
Hjälpkraftssystemen och datorsystemen är i drift.
-Impulsmotorer i drift. -Vapensystem aktiva.
Kommunikationssystem igång.
Warpkärnan är stabil, men avstängd.
Välkommen till bryggan, mr Booker.
Och tack för att du förde hem kommendörkapten Burnham.
Statusrapport, Stamets?
Spordriften är igång och redo, kapten.
Svart beredskap.
Jävlar!
Du sa inget om snurren.
Galaktiska kärnans koordinater bekräftade.
Initierar multifasanalys och uppdaterar astrometriska data.
Närmar oss synlig räckvidd.
Där är hon.
Förstora, tack.
Mr Rhys, vad är det för nät?
Det verkar vara avancerade kraftfältsgeneratorer.
Två farkoster närmar sig från jordens omloppsbana.
De tillhör inte Stjärnflottan.
Aktivera sköldar. Röd beredskap.
Vi anropas.
Koppla upp dem.
En visningsskärm, så gammalmodigt.
Jag är kapten Ndoye från Jordens Förenta Försvarskår.
Er farkost överträder föreskrifter C-1922 och F-031
genom att närma sig jordens omkrets.
Vänd om. Ni är inte välkomna.
Jag är kapten Saru, från U.S.S. Discovery.
Vi tillhör Stjärnflottan och känner inte till Jordens Förenta Försvarskår.
Är ni en gren av Federationen?
Ert skepp finns inte dokumenterat.
Discovery var ute på en hemligstämplad vetenskapsexpedition.
Vi är ättlingar till ursprungsbesättningen.
Och ni har fortsatt som Stjärnflottans farkost?
Det har vi.
Vi vill kontakta en officerare vars meddelande vi tog emot.
Jorden var dess ursprungspunkt.
Er farkosts form och metallurgi
tyder på en konstruktion från 2300- till 2500-talet.
Det är udda att den ännu är i tjänst.
Vi ersätter inte det som inte är trasigt.
Hur överlevde skeppet Branden?
Det var inte i warp.
För att vi ska överväga er begäran måste ni genomgå en inspektion.
Vid tecken på piratverksamhet blir följderna grava.
Piratverksamhet?
Utmärkt, kapten Ndoye. Vi förbereder er ankomst.
Vi strålar ombord nu.
Rör er inte.
Hallå! Vad fan är detta?
Rör inte det där. Ursäkta!
Vilka är ni?
Sätt på de här.
-Varför? -De genomsöker skeppet.
Det är misstänksamt om alla inte är i uniform.
Man kan gripas.
Jorden är lika tolerant som allt annat.
Vad är det här? Strunt samma.
-Du är nu löjtnant Booker. -Aj aj, kommendörkapten.
Ett "aj". Vi är inte pirater.
Minns du gången när jag vadade genom kärret på Ikasu
för att ta bort dina iglar?
Ja, när vi räddade varandra.
Nej, jag räddade dig. Detta är värre än kärret.
Lystring alla besättningsmedlemmar. Vi genomgår en inspektion.
Ni förväntas samverka.
Tack.
Okej. Fortsätt.
Bara en uniform.
Inte alls.
Detta var alltid ditt mål.
-Att värva dig? -Att få se mig i uniform.
Du är snart i dina egna kläder, på ditt eget skepp,
klappandes din tjocka katt.
Hur många gånger har jag sagt det?
Hon är en drottning.
-Du är lustig. -Ja.
Efter dig, löjtnant Booker.
Ja, kommendörkapten Burnham.
Jag ska smälta in.
-Allvarligt? Amiral? -Det behövde vara trovärdigt.
Du ser inte heller nöjd ut med uniformen.
Jag hade glömt hur det kändes.
Visst är det svårt att följa andras regler när man vant sig vid sina egna?
Varför är du kvar på Discovery?
Varför är du det?
Jag ser det i dina ögon.
Du fick smak på en frihet du inte trodde var möjlig.
Frihet från plikten från andra.
Du visste nog aldrig vem du var
utan andras direktiv, men nu börjar du förstå det.
Och det här känns inte längre hemma.
Är jag nära?
Kommendörkapten Burnham till befälsrummet.
Vi trodde att jorden skulle vara en plats där vi var välkomna.
Men ni är misstänksamma
mot ett stjärnskepp som härstammar från er planet.
Får jag fråga vad ni försvarar er mot?
Alla förlorade någon i Branden.
Vi fick fokusera på det som fanns kvar, vår planet.
Vi gjorde jorden självförsörjande,
medan vi ständigt var under belägring från dilitiumpirater.
Den senaste vågen leds av en ihärdig individ som heter Wen.
Han är envis, angriper våra skepp.
Han skulle ta vårt dilitium till varje pris.
Jag försäkrar er att vi inte har koppling till Wen eller några pirater.
En stor del av besättningen ser jorden som sitt hem.
Vi vill bara få kontakt med Stjärnflottestaben.
Ni har varit borta länge.
Ni hittar inte vad ni söker här.
Federationen och Stjärnflottan har varit borta i hundra år.
Vart tog de vägen?
Ingen vet.
De flesta skeppen förstördes i Branden.
Ingen visste om det var en attack och om det skulle upprepas.
Federationens högkvarter på jorden innebar en måltavla.
Jag förstår inte.
Ingår jorden inte längre i Federationen?
Varför skulle vi? Vi tar hand om oss själva.
Stjärnflotteofficeraren som skickade meddelandet då?
Det var bara 12 år sedan.
Vad var namnet?
Amiral Senna Tal.
Amiral Tal var på jorden
men dog på ett utgående skepp för två år sedan.
Destinationen anges inte.
Jag beklagar.
-Det där är ytterst känsligt. -Backa.
Jag trodde att jorden skulle kännas som hemma.
-Du lyssnar inte. -Vad gör du? Rör inte.
Varför är kuben ansluten till bryggan?
Detta är ett vetenskapsskepp. Jag är astromykolog.
Jag använder kuben för sporreaktioner, vilket kräver samordning med bryggan.
Det är som ett museum.
Okej, men museer är coola...
Säger de som bor i ett museum.
-Det gör jag inte. -Vad är du, 17 år?
Sexton!
Kan du sluta peta med dina tonårsfingrar på mitt livsverk!
Vad sa jag?
Detta är ett gränssnitt.
Okej, vi fattar. Alla här är smarta!
Adira, vår uppgift är att inspektera, inte interagera.
Vi är färdiga.
-Rapportera. -Fem inkommande farkoster.
De laddar avancerade fasrar.
Det är Wens skepp. De söker ständigt efter mål.
-De anropar. -Svara inte.
Dialog är effektivt.
-Vi känner fienden. Svara inte. -Ni bestämmer inte på min brygga.
Koppla in dem, mr Bryce.
Federationsfarkost, överlämna genast ert dilitium.
Skanna oss, vi har inget ombord.
Hastigheten vi läste av tyder på något annat.
Överlämna er, annars tar vi det med våld.
Er begäran att besöka jorden nekas.
Lämna omloppsbanan. Vi tar hand om Wen.
Inspektörer, upphör med er verksamhet och återvänd.
Det kan vi inte.
Något stör vår transportör.
Vad?
Detta är sabotage.
Vi tillhör Stjärnflottan och skulle aldrig sabotera
Federationens hemplanet.
Vi ska hitta orsaken till störningen och hantera Wen.
Han ger sig på oss, inte er.
Ta striden från vår omloppsbana, annars skjuter vi ner dem
och ni kommer att ha startat krig i Stjärnflottans namn.
Säg att du räddade dagen.
Jag har en plan.
-Ja. -Minns du Donatu Sju?
-Nej. -Jo då.
Ja, okej.
-Men jag försöker glömma. -Vi måste till ditt skepp.
-Eller tänker du bara ruva din synthehol? -Synthehol?
Jäklar.
Här försöker jag bli berusad och nå existentiell misär.
-Kommer du? -Ja. Jag är orolig för min katt.
-Måste du inte be om tillstånd? -Jag ber om ursäkt efter.
Okej, Donatu Sju.
Jag är nykter, det kanske går nu.
Nej, den är inte vår.
Okej.
Den tillträder deflektorsköldarna.
Så den kan blockera strålningsfrekvenserna i inspektörernas transportörer.
Om vi försöker avaktivera den stängs våra sköldar ner med.
Det tar timmar att lösa.
Jag anade oråd med den odågan.
-Hon gjorde det medan vi skällde. -Hon är ett geni, ingen odåga.
Jag var tekniksnille i hennes ålder,
men det här kräver kunskap om ett 900-årigt stjärnskepps drift.
Och hon insåg att bryggan
är ansluten till kuben utan besvär.
Hon såg till att de andra inte övervakade henne.
Hon måste ha arbetat ensam.
Varför sabotera vårt skepp? De blir ju fast ombord.
Hon kanske köpte sig tid?
Hur får man en tonåring att erkänna?
Ge henne lustiga svampar.
Vem är du?
Piratskeppen svarar inte på anrop.
Jag avläser en obehörig avfärd från skyttelrummet.
Det är Bookers skepp. Det är inte längre kamouflerat.
Det är två humanoider ombord och...
Säg det, löjtnant.
De har vårt dilitium.
Dilitium?
Er framtid ser allt mörkare ut.
Kapten Ndoye, som jag sa: jag ska hantera Wen.
Burnham är ombord skeppet.
Löjtnant Detmer.
Vart är de på väg?
-Rakt mot piraterna. -Anropa Burnham.
Nej, om hon svarar, tror piraterna att hon arbetar för dig
-och hon förlorar sitt övertag. -För vad då?
Hon tänker troligen som en av dem och gör vad som krävs.
Hon rådfrågade inte mig.
Har du hört den om "den ostoppbara kraften som mötte det orubbliga objektet?"
Du är objektet.
Detta är Ndoye, angrip farkosten som närmar sig piraterna.
Det tillåter jag inte.
Wen får absolut inte komma över ert dilitium.
De har sätt bättre dagar. Inte piraterna vi är vana vid.
Ja.
Du.
Vi testar Orion Tango. Kom igen, det är kul.
-Minns du när... -Fjädrarna.
Var det inte fjäll?
Oavsett vilket, fastnade de i håret. Vi kan göra Radok Sien.
Nej! Hur många gånger måste jag bryta näsan?
Ansiktet svällde upp och Grudge vägrade se på mig.
Jag var förkrossad.
Han anropar oss.
Prata fort.
Vi har vad ni söker. Vi vill göra en affär.
Det var helt enstavigt.
-Älskar det. -Du är konstig.
Du gjorde det igen.
Ni stal dilitiumet från Discovery.
Bryr du dig? Vi har massor.
Vi strålar över det, men ni måste lämna jorden.
Vad vinner ni på det?
-Vi söker fred. -Ingen ger bara bort dilitium.
Jorden riktar kvanttorpeder mot oss.
Jorden lämnar alla i sticket.
Jag ska se vad de gör. Jag tar oss bortom räckvidd.
-Nej, Discovery kommer. -Saru vet inte ens vad vi gör.
-Han reder ut det. -Varför skulle han rädda oss?
För han är Stjärnflottan.
Avfyra torpeder om 30 sekunder.
-Sista chansen, kapten. -Min besättning är ombord!
De bröt mot en direkt order.
Om de inte lyder, dör de. Min plikt är att lyda jorden.
Hon gav dig bara ett sätt att skydda Michael.
Vi angriper inte jorden.
-Stjärnflottan skjuter inte först. -Femton sekunder.
-Du lär dig långsamt, Saru. -Du är för skjutglad.
Löjtnant Detmer, när jorden avfyrar, tar vi smällen.
Placera oss i position.
Vi vet inte vad deras torpeder kan göra.
Sköldarna har full kraft.
Burnham har aldrig svikit oss förr och gör det inte nu.
-Fem sekunder. Fyra, tre... -Nu, Detmer!
Vi har förlorat sköldarna.
Avled icke-nödvändig kraft och återställ dem fort.
Piraterna laddar fasrarna.
Jorden har en order att skjuta ner dem.
De skjuter ner er om de måste.
Dags att kämpa eller dö.
Discovery kan inte ta fler smällar. Ni dör om jorden skjuter igen.
Sänk era sköldar så vi kan ge er dilitiumet och överleva.
Eller skjut tillbaka. Hoppas på det bästa. Jag kommer oavsett sova gott.
Förbered överföring.
Vi måste snabba oss när han sänker sköldarna.
-Jorden förbereder nästa skott. -Vänd tillbaka.
Vi har inga sköldar kvar.
-Ni har min order. -Bookers skepp kamouflerade sig.
Piraterna sänker sina vapen.
Wen har aldrig backat förut.
De kanske mötte en ostoppbar kraft.
-Säg åt jorden att avvakta. -Inte förrän jag vet...
Specialleverans.
Vårt dilitium är säkert.
De skjuter inte mot oss så länge vi har deras kapten.
Det är dags för er att prata.
Det finns inget att prata om efter vad de har gjort.
Vad vi gjort? Vet ni hur mycket vi har förlorat?
När förde era folk en dialog senast?
-De har ingen respekt. -De lyssnar inte!
Försök.
Jorden använder inte ens sitt dilitium.
De bara sitter på det och låter oss lida.
Ni har er själva att skylla för det.
Ni kanske borde tala med varann, öga mot öga.
Om ni inte ger oss dilitium kan mitt folk ta det med våld.
Mitt liv är inte så viktigt.
Diplomati är så segt.
Är du människa?
Det kanske är dags att sluta göra antaganden...
Och börja lyssna.
Jag vet vad du gjorde.
Vad gjorde du?
Teknologin ombord, er glaskub,
sporbehållarna, det finns något ni inte berättar.
Förklara, annars anmäler jag er.
Ville du det hade du redan gjort det.
Och du vill säkert inte att alla ska veta
att du ansvarar för sabotaget.
Har jag fel?
Kan du visa vad du jobbar på?
Dessa sporer kommer från svamparten Prototaxites stellaviatori.
De driver en alternativ överljusfart
som kallas förflyttningsaktiverad spordrift.
Fast ingen säger så.
Och gränssnittet du såg?
Det ansluts till mig.
Jag är dess mänskliga navigatör.
Finns det andra som du?
Det finns ingen som jag.
Jag vet hur det känns.
Så ert skepp strandsattes inte efter Branden.
-Är ni ens del av Stjärnflottan? -Ja.
Men...från år 2258.
Det förklarar mycket.
All den gamla teknologin som ännu ser ny ut.
Hur?
Om du vill veta mer måste jag få veta vem jag pratar med
för det är även något du inte berättar.
Jag blev inspektör i hopp om att hitta ett av Federationens stjärnskepp.
Sabotaget var bara för att köpa mig tid.
Jag ville se att jag kan lita på er,
för jag vill följa med er.
Varför då?
Senna Tal, officeraren ni söker?
Jag känner honom.
Ert skepp är överbefolkat.
Överansträngt.
Inget typiskt piratskepp.
Vår livsmiljö på Titan är...
...knappt dräglig.
Titan?
Det var en forskningskoloni. Ni lämnade jorden för hundra år sedan.
Ni är självförsörjande.
Det var vi.
En olycka på vår kolvätesanläggning förstörde en tredjedel av våra boningar.
All vår brukbara jord.
Vi har inga kommunikationssätt, vi kunde inte be om hjälp.
Och vi har förlorat...
För många för att hålla räkningen.
Första skeppet vi skickade för hjälp från hemplaneten
blev nerskjutet.
Då förstod vi att vi var på egen hand.
Jorden har tvingats hålla stränga försvar
för att säkra överlevnaden.
Vi visste inte.
Nu gör ni det.
Kapten Ndoye, kan jorden förse Titan med ingenjörer och utrustning?
Så det inte sker fler olyckor.
Och om Titan inte förlorade sin forskning,
kanske de kan dela med sig av den i utbyte?
Jag är villig att diskutera villkor.
Jag med.
Ert sätt att hantera Wen var beundransvärt.
Vi gör ett undantag för er besättning om de vill besöka jordens yta.
Det skulle de uppskatta.
Det var en lång resa.
-Talade du med Adira? -Hon kan hjälpa er.
Hon har tillstånd att stanna kvar ombord.
Tack, kapten Ndoye.
Jag vill tro att vi en dag ska återvända.
Vi hoppas kunna erbjuda ett varmare välkomnande då.
Må ni ha framgång i ert sökande, kapten Saru.
Stamets sa att du vet var amiral Tal finns.
Betyder det att han lever?
På sätt och vis.
Jag är amiral Tal.
Det verkar som att Adira har förenats med en symbiont från Trill.
Trill?
Jag har sett triller på marknaderna. Jag visste inte att de hade symbionter.
Enligt sfärens data...
...är symbionterna en medveten livsform, välvilliga, med extremt lång livslängd.
När de förenats med en värd
har värden tillgång till alla tidigare värdars minnen.
Inklusive amiral Tals.
Ja.
Men Adira verkar har svårt att komma åt minnena.
Kanske för att hon är människa och inte trill.
Men, oavsett vilket...
...kan hon ha kunskap om vad som kvarstår av Stjärnflottan.
Det hoppas jag.
Jag borde ha berättat om min plan.
Ja, det borde du.
Vi måste bevara förtroendet.
Vi har arbete att uträtta...
Och jag vore stolt att få göra det vid din sida.
Det vissa saker, under mitt år här...
...släppte jag taget om.
Och jag behöver tid...
...för att hitta tillbaka till dem.
Om jag kan.
Jag litar på att du kommer att växa genom förändringen,
så som du har litat på mig.
Då blir det min ära att få vara din Nummer ett.
FÖRENADE PLANETFEDERATIONEN
Om allt var lätt.
Vore det inte värt det.
Kommer du inte sakna uniformen?
Jag fick utslag av den jäkla uniformen.
Du står i skuld till mig.
Du får en ny start i en ny kvadrant.
Som jag ser det är vi kvitt.
Jag är glad att du har familj här, Michael.
Tills nästa gång.
Det är Stjärnflotteakademin.
Ja. Eller, det var det.
Var är alla?
Jag lät dem göra ett besök. Du får gärna göra dem sällskap.
Nej.
Jag ska beundra utsikten härifrån...
...med dig.
Somliga platser överlever allt.
Efter all denna tid.
Jösses, här är det.
-Jag brukade plugga under det trädet. -Jag med.
Jag med.
Det är så stort nu!
Det är så konstigt att så mycket är borta, men här står det, precis där det ska vara.
Vi stod alla på samma plats, med 930 års mellanrum.
Vem mer kan säga det?
Detta är kapten Saru.
Snälla, kapten, kan vi få fem minuter till?
Vi har mycket att göra innan vi fortsätter söka efter Federationshögkvarteret.
Men ni kan få era fem minuter.
Njut av dem.
Undertexter: Erik Tomas Lundholm