8. päivä toukokuuta vuonna 1945. Lopultakin pimeys väistyi.
Ihmiset juhlivat ympäri maailman-
-voittoa natsi-Saksasta.
Normandian maihinnousu tapahtui kesäkuussa 1944-
-minkä jälkeen kesti lähes vuosi ennen kuin sota oli voitettu.
Tappion lähetessä Adolf Hitler halusi entistäkin päättäväisemmin-
-taistella loppuun asti.
Kolmannen valtakunnan hitaasti romahtaessa-
-sodankäynnin raakuus ja natsien fanaattisuus vain kasvoi.
Nuo yksitoista kuukautta, toisen maailmansodan raaimmat hetket-
-jättivät ikuiset arvet sydämiin ja historiaan.
Kesä 1944.
Eurooppa oli sotinut lähes viisi vuotta odottaen vapautumistaan.
6.6. vapauden tuulet alkoivat vihdoin puhaltaa Normandian rannoilla.
Saman päivän iltana yli 150 000 sotilasta oli päässyt rannalle.
1.7. mennessä lähes miljoona miestä taisteli Normandiassa.
Liittoutuneet hallitsivat ilmatilaa-
-tuhoten järjestelmällisesti saksalaisten infrastruktuureja.
Heidän vahvistuskuljetuksiaan tulitettiin.
Jopa natsien Normandian joukkojen johtaja Rommel-
-haavoittui ilmahyökkäyksessä.
Saksan sotavoimissa alkoi kiertää vitsi:
"Jos näet valkoisen koneen, se on amerikkalainen."
"Musta kone on englantilainen."
"Jos et näe mitään, kyseessä on Luftwaffe."
Sodan lopputulos oli silti epävarma.
Hitlerin armeijat taistelivat raivokkaasti.
Brittien Montgomery halusi miehittää Caenin kaupungin vuorokaudessa.
Siinä meni kuitenkin kuusi viikkoa, ja pommitus tuhosi kaupungin.
Lopultakin heinäkuun viimeisellä viikolla vastarinta murtui.
Amerikkalaiset murtautuivat läpi Cotentinin niemimaalla.
Bretagnen alue vapautettiin-
-ja kenraali Pattonin johtama USA:n 3. armeija-
-vapautti kylän toisensa jälkeen siirtyessään kohti itää.
Länsi-Eurooppa oli vihdoin vapautumassa natsien ikeestä.
Läntinen Ranska oli raunioina.
Ihmiset olivat katkeria-
-mutta neljän vuoden sorron jälkeen heillä oli vihdoin toivoa.
Ilmassa oli itsevarmuutta.
"Nujerramme Saksan leikiten", ennusti-
-Euroopan joukkojen ylimmän komentajan Eisenhowerin lähipiiri.
Optimismin ilmapiiri kasvoi entisestään, koska itärintamalla-
-oli käynnissä valtava hyökkäys.
Stalin käski venäläiset joukot liikkeelle operaatio Bagrationissa.
Hän halusi miehittää Valko-Venäjän.
Se avaisi samalla väylän Varsovaan-
-jonka kautta taas voisi marssia Berliiniin.
Puna-armeija eteni kuin höyryjyrä-
-murskaten kaiken tiellään 1 000 km levyisen rintaman matkalla.
Yli miljoona miestä, 4 000 tankkia, 30 000 hylsyammusasetta-
-ja yli 6 000 lentokonetta hyökkäsi vihollista vastaan.
Mikään ei voisi pysäyttää niitä.
Kremlin voimamies osoitti kiinnostuksensa historiaan.
Stalin odotti ja antoi hyökkäyskäskyn 22. kesäkuuta.
Hitler oli hyökännyt Venäjää vastaan tasan kolme vuotta aiemmin-
-22. kesäkuuta 1941.
Tällä rintamalla Neuvostoliitto marssi voitosta voittoon.
Hitlerin strategian mukaisesti-
-joukot linnoittautuivat helposti puolustettaviin paikkoihin-
-vihollisen pysäyttämiseksi ja pakottamiseksi veriseen taisteluun.
Liikkuva sodankäynti vuonna 1940-
-piti Hitlerin taktisesti askeleen edellä.
Hitlerin nyt antama taistelukäsky-
-oli askel taaksepäin kohti vanhakantaista sodankäyntiä.
Neuvostoliitto piiritti kaupungit ja odotti vihollisen murtumista.
Vitsebsk, Orša, Mahiljou, Babruisk, Minsk.
Valko-Venäjän kaupungit kaatuivat yksi toisensa jälkeen.
Neuvostoliiton armeijan uutislehden toimittaja Vasili Grossman totesi:
"Babruiskiin johtava tie on kostotoimien tie."
"Täällä kuoleman kattila kiehuu niellen säälimättömästi"-
-"kaikki ne jotka eivät ole laskeneet aseitaan ja paenneet länteen."
Saksalaiset polttivat kaiken tieltään Venäjän hidastamiseksi.
He tuhosivat kaupungit ja infrastruktuurin.
Mikään ei pysäyttänyt puna-armeijaa.
Eivät räjäytetyt sillat tai tuhannet miinat.
Eteneminen oli niin nopeaa, että polttoaine alkoi loppua.
Tankkeihin lisättiin joskus vodkaa ja dieselöljyä vauhdin pitämiseksi yllä.
Saksalainen korpraali kirjoitti vaimolleen:
"Jos venäläiset jatkavat tähän suuntaan"-
-"ei mene kauankaan kunnes he ovat kotiovellasi."
Vapautetut alueet olivat liekeissä.
Vapautettu väestö oli menettänyt kaiken.
Omaisuutensa, usein kotinsa, joskus jopa henkensä.
Juhliakseen Saksan sotavoimien suurimpiin kuuluvaa tappiota-
-Stalin marssitti 57 000 saksalaista vankia Moskovassa-
-17. heinäkuuta 1944.
3 vuotta aiemmin Hitler oli luvannut heidän marssivan Moskovan läpi.
Lupaus oli nyt täytetty.
Iso-Britannia, USA ja Kanada hyökkäsivät lännestä-
-ja Neuvostoliittolaiset idästä. Natsi-Saksa oli vaarassa romahtaa.
Eritoten siksi, koska se kokisi pian merkittävän iskun.
Vakuuttuneena häviöstä-
-ryhmä Saksan upseereita halusi tappaa Hitlerin-
-neuvotellakseen liittoutuneiden kanssa.
20. heinäkuuta, kun Hitler oli tapaamassa sotilasjohtoaan-
-tiloissa räjähti pommi.
Räjähdys aiheutti valtavaa tuhoa.
Räjähdyksen voimasta huolimatta Hitler selviytyi iskusta.
Hänen tärykalvonsa repesi ja korvan suojana oli side-
-mutta hän oli elossa.
Joillakin kävi huonompi tuuri.
Useat saivat vakavia vammoja ja he kuolivat myöhemmin.
Benito Mussolini, joka hallitsi vielä Pohjois-Italiaa-
-vieraili Hitlerin luona tuona samaisena päivänä.
Hitler näytti hänelle missä isku tapahtui ja sanoi:
"Pommi räjähti aivan vieressäni. Minulle ei voi tapahtua mitään."
"Kohtaloni on jatkaa polullani ja täyttää tehtäväni."
"Olen entistä varmempi siitä, että palvelemani aate voittaa"-
-"tämän hetkisistä vaaroista huolimatta."
Hitler piti selviytymistään merkkinä taivaasta.
Mussolini pidättäytyi vastaväitteistä.
Ennen lähtöään Il Duce sanoi Hitlerille:
"Tämän ihmeen on tarkoitettava, että aatteemme ei voi epäonnistua."
Kun kansa kuuli että Hitler oli selviytynyt, monet itkivät ilosta.
"Luojan kiitos että Führer on elossa", toisteltiin Berliinissä.
Heinäkuussa 1944 monet saksalaiset uskoivat yhä-
-että heidän johtajansa oli ainoa toivo sodan voittamiseksi.
Salamurhayrityksen päivänä diktaattori puhui kansalle.
He ovat pieni joukko rikollisia-
-jotka teloitetaan ilman armoa.
Jokaisen saksalaisen velvollisuus on-
-kohdata säälimättömästi nämä yksilöt-
-ja pidättää heidät.
Jos he vastustelevat, heidät on tapettava.
Isku kasvatti Hitlerin luontaista taipumusta vainoharhaisuuteen.
5 000 ihmistä pidätettiin.
Sitä seurasi nopeat oikeudenkäynnit.
Viikkoja aiemmin tietyt pukuihin pukeutuneet kenraalit-
-olivat nyt nuhjuisissa vaatteissa likaisina ja riutuneina.
Tuomari Freisler, fanaattinen natsi, syyti heille solvauksia.
Yksikään idiootti, miten tyhmältä se voikaan tuntua, ei käyttäytyisi-
-sinunlaisesi roiston lailla!
Olet pelkkä saastainen luopio!
Hän huusi niin kovaa, että istuntojen nauhoittamisesta vastaavat teknikot-
-pyysivät häntä hiljentämään ääntään.
Tuomioista ei voinut valittaa.
Petettyään kaiken sen minkä puolesta elämme ja taistelemme-
-heidät tuomitaan kuolemaan.
Heidän omaisuutensa takavarikoidaan.
Noin 200 ihmistä teloitettiin.
Tämän myötä saksalaisista tuli yhä kiihkomielisempiä-
-välttääkseen epäilyt heikentyneestä moraalista.
Lojaaliutta oli osoitettava katkeraan loppuun asti.
"Heil Hitler" -tervehdys korvasi perinteisen sotilastervehdyksen.
Uskotuimmat miehet asetettiin johtopaikoille.
SS-joukkojen johtaja Himmler-
-nimitettiin reserviarmeijan johtoon.
Hänellä oli nyt käskyvaltansa alla lähes kaksi miljoonaa miestä.
Propagandaministeri Goebbels nousi sotaministeriön johtoon.
Hän piti uusista valtuuksistaan ja uskoutui ystävilleen:
"Hitler osaa järkeillä vasta pommi takamuksensa alla."
Pommi-isku oli hallinnon tuhoamisen sijaan vahvistanut sitä.
Liittoutuneet kuitenkin lähestyivät sekä idästä että lännestä.
Elokuun puolivälissä Ranskan ja USA:n joukot saapuivat Provenceen.
Kenraali Patchin USA:n joukot ja kenraali de Lattren-
-Ranskan 1. armeijan joukot etenivät Etelä-Ranskassa.
He vapauttivat Marseillen Ranskan vastarintaliikkeen avulla-
-ennen siirtymistään Rhônen laaksoon.
Nämä kuvat nöyryytetyistä saksalaissotilaista johtavat harhaan.
Suuren osan Hitlerin sotilaista onnistui vetäytyä.
Yli 400 000 sotilasta pääsi takaisin Saksaan-
-valmistautuen puolustamaan isänmaataan.
Saksassa kaukana etulinjasta-
-valkokankaiden uutislähetyksillä pyrittiin piristämään arkielämää.
Kesällä 1944 pommituksista-
-ja valtakunnan murenemisesta huolimatta-
-sota oli edelleen kaukainen asia monille saksalaisille.
Kuvat todistavat mukavasta elämäntyylistä ja perinteistä-
-jotka kukoistivat maassa.
Saksalaiset luottivat edelleen Hitleriin.
Se oli väistämätöntä, koska puolue oli läsnä kaikkialla.
Kansalle riitti hyvin ruokaa ja tehtaiden toiminta jatkui.
Hallinto toimi ja Berliinin eläintarha pysyi avoinna.
Kesä oli upea, ja kotijoukot ottivat siitä kaiken irti.
Sota... Mikä sota?
Kuitenkin tämä elokuun 1944 kuvamateriaali uimarannalta-
-kuvattiin Dachaussa.
Muutaman kilometrin päässä Saksan vanhimmassa keskitysleirissä-
-jatkettiin ympäri Eurooppaa pidätettyjen henkilöiden tappamista.
Saksa paistatteli auringossa-
-ja miehitetty Eurooppa oli natsien synkeän varjon alla.
Natsit jatkoivat ihmisten tuhoamisen politiikkaansa.
Toukokuun ja heinäkuun välisenä aikana 1944-
-435 000 Unkarin juutalaista tuomittiin kuolemaan leireillä.
Syyskuussa 1944 Auschwitzin krematoriot eivät pysyneet-
-polttoa odottavien ruumiiden tahdissa.
SS-joukot alkoivat polttaa ruumiita avomontuissa.
Jopa liittoutuneiden lähestyessä Pariisia-
-vielä yksi junakuljetus lähti Pariisin alueen tuhoamisleireille-
-17. elokuuta 1944.
Vain viikkoa myöhemmin 25. elokuuta Pariisi vapautettiin.
Liittoutuneet yllättyivät niin nopeasta etenemistahdista.
Amerikkalaiset juhlistivat voitonriemuaan paraatilla.
Pariisilaiset naiset halasivat vapauttajiaan.
Euforian pystyi näkemään heidän kasvoiltaan.
Monet sotilaat luulivat pahimman olevan takana-
-ja että natsi-Saksan kukistaminen olisi enää pelkkä muodollisuus.
Kesä tuntui antavan lupauksen voitosta.
Syksy tarjoilisi useita takaiskuja.
Normandian maihinnousun epäonnistumista lähtien-
N kenraali Eisenhower ei enää luottanut liittoutuneiden-
-maajoukkojen johtajaan, brittien kenraali Montgomeryyn.
Takaiskuista huolimatta Montgomery vaati hyökkäystä natseja vastaan-
-kaikki anglo-amerikkalaiset joukot käskyvaltansa alla.
Tätä vaatimusta Eisenhower ei voinut hyväksyä.
Välttääkseen kaikkien joukkojensa siirtymisen Montgomerylle-
-Eisenhower jakoi ne kahtia.
Montgomery johti ensimmäistä joukkoa.
Se hyökkäisi pohjoisesta kohti Belgiaa ja Alankomaita-
-tavoitteena saada haltuun Antwerpenin satama.
Jos se onnistuisi-
-tankkeja ja ammuksia voitaisiin tuoda rintamalle laivoilla.
Toista joukkoa johti USA:n kenraali Bradley. Se hyökkäisi idästä-
-kenraalien Patton ja Simpson joukot tukenaan.
Asiat etenivät nopeasti 1944 syyskuusta eteenpäin.
Montgomeryn johdolla britit ja kanadalaiset vapauttivat Brysselin.
Seuraavana päivänä Antwerpenissä voittajat ottivat satoja vankeja-
-tietämättä mitä tehdä heille.
Eläintarha määrättiin pian toiseen käyttötarkoitukseen.
Vaikka Belgian johto ylisti Montgomerya, hän teki virheen.
Antwerpenin satama oli vapautettu, mutta kiirehtiessään kohti Saksaa-
-hän unohti sataman sisäänpääsyä kontrolloivat saaret ja jokipenkat.
Ne olivat vielä tiukasti saksalaisten käsissä.
Liittoutuneiden laivat eivät pääsisi satamaan vihollisen ohi.
Uusi epäonnistuminen raivostutti Eisenhowerin, ja hyvästä syystä.
Liittoutuneilla kesti kaksi kuukautta murtaa saksalaisten vastarinta-
-vaarallisilla meri- ja maaoperaatioilla.
Montgomeryn epäonnistuminen maksoi 13 000 miestappiota.
Montgomeryn ote vallasta ei heikentynyt niin vähästä.
Hän suostutteli Eisenhoweria saadakseen kaikki vapaat resurssit.
Hän halusi aloittaa massiivisen laskuvarjo-operaation Arnhemissa.
Sen koodinimi oli "Operaatio Market Garden".
17. syyskuuta 1944-
-yli 20 000 laskuvarjojääkäriä ja yli 13 000 sotilasta-
-lähti ilmateitse kohti Alankomaita.
Se oli historian suurin ilmahyökkäysoperaatio.
N, Britannian ja Puolan jääkärit pudotettiin Saksan puolelle-
-valtaamaan useita Maas-, Waal- ja Reinjokia ylittäviä siltoja-
-jotta saksalaiset eivät voisi tuhota niitä.
Kun sillat olisivat hallussa-
-maajoukot voisivat ohittaa Siegfried-linjan pohjoisesta-
-ja hyökätä Saksaan.
Montgomery oli itsevarma. Sota loppuisi jouluun mennessä.
Valitettavasti tilanne maassa muuttui pian vaikeaksi.
Jotkut liitokoneet törmäsivät maahan.
Pudotusalueet olivat liian kaukana kohteista.
Saksalaiset keräsivät yhdestä liitokoneesta aseita ja tarvikkeita.
Mikä tärkeämpää, he löysivät operaatiosuunnitelman-
-jonka upseeri oli ottanut mukaansa määräysten vastaisesti.
Kun neljäs laskuvarjoprikaati pudotettiin tukijoukoiksi-
-sotilaat ammuttiin taivaalta kuin kyyhkyt-
-koska saksalaiset osasivat odottaa heitä.
Arnhemissa kaksi Saksan panssaridivisioonaa kiirehti-
-saartamaan laskuvarjojoukot.
Viiden päivän taistelun jälkeen-
-Montgomeryn sotilaiden oli pakko antautua.
Liittoutuneet menettivät yli 17 000 miestä-
-ja vapauttivat vain osan Alankomaista.
Yrityksen epäonnistuminen oli vasta karmean katastrofin alkusoittoa.
Alankomaalaiset rautatietyöläiset lakkoilivat tukeakseen operaatiota.
Vastaiskuna Saksa esti kaikki ruokakuljetukset maahan.
Jonot pitenivät ruokakauppoihin, jotka olivat lähes tyhjiä.
Lokakuusta eteenpäin nälänhätä alkoi kylvää tuhoa.
Tuhannet siviilit kuolivat nälkään.
Tuolloin 10-vuotias Henry muistelee:
"Mikään ei ollut ruokaa tärkeämpää."
"Heräsin aamulla ajatellen ruokaa. Puhuimme ruoasta pitkin päivää."
"Kun kävin maate nälkäisenä, näin unta ruoasta."
Alankomaalaiset kärsivät kuukausia.
He kutsuvat ajanjaksoa "Hongerwinteriksi", "nälän talveksi".
Ainakin 16 000 siviiliä menehtyi.
Monty ei edennyt Alankomaissa-
-mutta Bradleyn USA:n joukot puskivat eteenpäin.
Syyskuussa joukot saavuttivat Saksan Aachenin.
Hitler antoi määräyksen puolustaa kaupunkia viimeiseen luotiin.
N 1. armeijan täytyi vallata kaupunki-
-katu ja talo kerrallaan raivokkaassa taistelussa.
"En ymmärrä", sanoi eräs USA:n sotilas.
"He tietävät millaisessa vaarassa ovat. Mikseivät he antaudu?"
Viiden piiritysviikon aikana kuoli yli 1 000 amerikkalaista sotilasta-
-minkä jälkeen puolustus vihdoin murtui.
Saksalaiset kokivat ensi kerran sen-
-minkä moni oli kokenut ympäri Eurooppaa vuosia aiemmin-
-paetessaan Wermachtin sotilaita.
Aachenin miehittämiseen liittyi symboliikkaa.
Se oli ensimmäinen Saksan kaupunki liittoutuneiden käsissä.
Liittoutuneet saivat jalkansa Saksan maaperälle, mutta matkaa riitti.
Liittoutuneiden eteneminen pysähtyi raivokkaan vastarinnan edessä.
Monty epäonnistui Alankomaissa-
-eikä Antwerpenin satamaa voitu vielä hyödyntää.
Kenraali Patton, joka halusi puskea tarmolla kohti itää-
-ei saanut tarpeeksi polttoainetta.
"Mieheni voivat syödä vyönsä, mutta tankkini tarvitsevat polttoainetta!"
Hän oli pysähdyksissä.
Ironista kyllä, osa hänen polttoaineestaan meni brittiläisille.
Patton ei edennyt, joten liittoutuneet-
-eivät voineet hyödyntää länsirintaman murenemista.
Saksalla oli aikaa järjestää puolustuslinjansa-
-Reinjoen toiselle puolelle.
Länsirintama oli tukossa.
Unelma sodan loppumisesta jouluun mennessä oli haihtunut.
Sota jatkuisi.
Neuvostorintamalla operaatio Bagration oli menestys.
22. heinäkuuta - 31. elokuuta 1944-
-venäläiset olivat poistaneet 700 000 saksalaista pois pelistä.
Kenraali Žukovin joukot etenivät 500 kilometriä viiden viikon aikana.
Neuvostoliittolaiset lähestyivät Varsovaa.
Radio Moskova kannusti väestöä nousemaan vastarintaan.
Puna-armeijan tukeen luottaen-
-Puolan vastarintaliikkeen joukot aloittivat kapinan 1. elokuuta.
Ensimmäiset päivät olivat täynnä euforiaa.
Jokaiseen kaupunginosaan nousi barrikadeja.
Jokainen osallistui kamppailuun omalla tavallaan.
Vastarintaliikkeen taistelijat ajoivat saksalaiset pois.
He tiesivät venäläisten olevan heti Veikseljoen toisella puolella.
Voimakas liittolainen oli tulossa-
-joten kapinallisilla ei olisi mitään pelättävää.
4. elokuuta saksalaiset lähettivät vahvistuksia.
Heidän tehtävänsä oli eliminoida Puolan ongelma kaikin keinoin.
Kaupunkia pommitettiin armotta.
Saksalaiset saivat kaupungin takaisin haltuunsa-
-ja murskasivat kapinalliset.
Sairaala poltettiin ja haavoittuneet teloitettiin.
Tuen avulla vastarintaliike olisi voinut heilauttaa vaakaa.
Puna-armeija ei kuitenkaan osallistunut taisteluun.
Kun saksalaiset tuhosivat kaupungin-
-Neuvostoliiton joukot leiriytyivät Veikselin rannalle.
Tapahtumat eivät liikuttaneet Stalinia. Hän ei sekaantunut asiaan.
Ensin hän jopa kielsi USA:ta ja brittejä-
-käyttämästä lentokenttiään kapinallisten tukemiseksi-
-jättäen heidät teuraaksi.
Stalinin motiivi oli kaksijakoinen.
Hänen joukkojensa oli kerättävä voimia operaatio Bagrationin jälkeen.
Huoltojoukkojen täytyi tuoda polttoainetta, aseita ja varaosia-
-uudelle Veikseljoen eturintamalle.
Samalla Stalin antoi ei-kommunistisen vastarintaliikkeen tuhoutua.
Hän halusi siten ehkä raivata tilaa-
-kommunisteille, jotta he pääsisivät myöhemmin vallankahvaan.
Anglo-amerikkalaiset protestoivat-
-mutta eivät liikaa, jotta suhteet eivät kärsisi.
Se oli hinta Neuvostoliiton liittoutumisesta Hitleriä vastaan.
Varsovan kansannousu päättyi verilöylyyn.
Noin 250 000 siviiliä ja 15 000 kapinallista kuoli.
Kahden kuukauden taistelujen jälkeen aseet hiljenivät.
Vastarintaliikkeen armeija antautui.
Varsova tuhoutui lähes täysin.
Neuvostoliitolta tukea odottaneet puolalaiset-
-pelkäsivät nyt heidän käsiinsä joutumista.
Erään runoilijan sanoin:
"Odotamme sinua, punainen rutto, pelastamaan mustalta surmalta."
Puna-armeijan leiriytyessä Veikselin rannalla-
-väylä Antwerpenin satamaan oli vihdoin saatu avattua.
Laiset olivat saavuttaneet Reinjoen.
Natsi-Saksa oli vihdoin pihtien puristuksissa.
Tästä huolimatta natsihallinto ei osoittanut murentumisen merkkejä.
Päin vastoin, armeija totteli sokeasti ylintä johtajaansa.
Mikään uhraus ei ole liian suuri
Lokakuussa Himmler päästi valloilleen Volkssturmin-
-puolisotilaallisen organisaation.
Se värväsi miehiä jotka eivät jo palvelleet kodinturvajoukoissa.
Yhdessä hetkessä lakimies, maalaisteini tai kylän leipuri-
-huomasi olevansa aseistettu singolla valtakunnan puolustamiseksi.
Hitlerillä oli edelleen Saksan kansan täysi tuki takanaan.
Ihmiset eivät osanneet kuvitella vaihtoehtoa natsihallinnolle-
-koska 12 vuoden aikana jona Hitler oli ollut vallassa-
-hän oli aivopessyt saksalaiset.
Joulukuussa 1944-
-Saksa oli sinnitellyt kahden rintaman välissä lähes puoli vuotta.
Natsihallinto oli haavoittunut-
-mutta tehtaiden budjetti kaksinkertaistettiin tankkien-
-lentokoneiden, sukellusveneiden ja ammusten tuottamiseksi.
Saksa ei voinut voittaa lukumäärällä-
-joten se otti käyttöön uusia aseita-
-kuten kauko-ohjatun kulkuneuvon tankkien tuhoamiseksi...
sekä yhden henkilön torpedosukellusveneen.
Hitler panosti ennen kaikkea niin kutsuttuihin ihmeaseisiinsa:
V1- "lentopommeihin", joiden käyttö Lontoossa alkoi kesäkuussa.
Ne olivat tappaneet tuhansia siviilejä.
V2 oli historian ensimmäinen ballistinen ohjus.
Niitä oli kehitetty salaa vuosien ajan natsien tehtaissa.
Syksyllä 1944 ne olivat vihdoin käyttövalmiita.
Ohjuksiin voitiin kuormata tonnin verran räjähteitä.
Vaikka näiden aseiden tuhovaikutus oli rajallinen-
-ne löivät saksalaiset ällikällä.
Eräs nuori mies kirjoitti: "Emme puhu muusta kuin V2:sta."
"Ehkä voimme käyttää niitä amerikkalaisia vastaan."
"Olen varma, että voitto on meidän."
Tämä teollinen kehitysaskel oli yhden miehen, Albert Speerin, ansiota.
Hitlerin arkkitehti valvoi tätä uudelleenjärjestelyä-
-jota hän kuvaili ihmeenä-
-koska liittoutuneiden pommituksista huolimatta-
-aseiden tuotanto oli kasvanut heinäkuuhun 1944 asti.
Tämä epäpyhä ihme kantoi nimeä: orjuus.
Natsihallinto käytti hyväkseen miljoonia:
Juutalaisia, kommunisteja ja vastarintaliikkeen taistelijoita.
Ympäri Eurooppaa kerättiin miehiä pakkotyöhön.
Sotavangeista tehtiin työläisiä.
Lähes 9 miljoonaa miestä ja naista työskenteli kaameissa olosuhteissa-
-natsihallinnon määräyksestä.
Siten Saksan teollisuus pysyi sotaponnistelujen tahdissa.
Saksa pystyi jopa siirtymään puolustuskannalta hyökkäykseen.
Länsirintamalla liittoutuneiden joukkojen jakaminen kahtia-
-oli jättänyt osan Ardennien puolustuksesta heikoksi.
Sinne Hitler päätti iskeä.
16. joulukuuta, liittoutuneiden hämmästykseksi-
-1 900 asetta avasi tulen.
Ensimmäisinä tunteina yllätyshyökkäys tarjosi Saksalle-
-odotettua parempia tuloksia.
Saksan armeijan luultiin olevan sekasorron tilassa.
Sen sijaan se hyökkäsi voimalla liittoutuneita vastaan.
Hitler otti ison riskin.
Hän toivoi, että hyökkäys vakauttaisi länsirintaman-
-osoittaisi anglo-amerikkalaisille että he eivät voisi voittaa-
-ja ehkä taivuttelisi liittoutuneet-
-hänen puolelleen bolševikkidemonia vastaan.
Hitler piti idän ja lännen liittoumaa luonnonvastaisena-
-joka tulisi hajoamaan.
Marxilaiset liitossa kapitalistien kanssa oli harhaoppisuutta.
Tämä liittouma murenisi, sille täytyi vain antaa kuolinisku.
Unelma on ohi
Saksalaiset etenivät ja siinä avitti myös huono sää-
-mikä esti liittoutuneita hyödyntämästä lentokoneitaan.
Eteneminen sujui mahtavasti.
Eräs luutnantti kirjoitti vaimolleen:
"Et osaa kuvitella kokemiemme päivien loistokkuutta."
"Aivan kuin amerikkalaiset eivät kestäisi iskumme mahtia."
Tieto levisi Belgiaan ja Alsaceen-
-jotka oli vasta pelastettu "ruskealta rutolta".
Saksalaiset olivat tulossa takaisin.
Vasta koteihinsa palanneet siviilit palasivat taas tien päälle.
Saksassa valmistauduttiin juhlimaan sekä joulua että uutta hyökkäystä.
"Miten upea joululahja", ihmiset sanoivat kaduilla.
Goebbelsin mielipidetutkijoiden sanoin:
"Ihmiset ovat onnellisia että aloite on taas meillä"-
-"varsinkin koska kukaan ei osannut odottaa sitä."
Operaatio antoi Saksan kansalle uutta tarmoa.
Eräs sotilas kirjoitti vaimolleen:
"Lumi on värjättävä punaiseksi amerikkalaisten verellä."
"Syöksemme ne koppavat ja suulaat uuden maailman apinat mereen."
"He eivät astu jalallaan meidän Saksaamme."
Saksan sotilaiden päättäväisyys kärjistyi joskus julmiin tekoihin.
He syyllistyivät useisiin sotarikoksiin.
17. joulukuuta-
-SS-joukot ampuivat 69 amerikkalaista sotavankia.
Samana päivänä Malmedyn kaupungissa-
-löydettiin 86 saman SS-yksikön tappamaa amerikkalaista sotilasta.
Belgialaisia siviilejä, miehiä, naisia ja lapsia oli myös murhattu.
He eivät säästäneet ketään.
Sillä välin amerikkalaisten riveissä vallitsi kaaos.
Sitä lisäsi amerikkalaisiksi tekeytyneet saksalaiset sissit-
-jotka vaihtoivat tiekylttejä ja sabotoivat.
Sotilaat epäilivät kaikkia ja kaikkea.
He pysäyttivät ajoneuvoja ja tarkistivat henkilöllisyyspapereita.
He kysyivät kysymyksiä joihin vain amerikkalainen osaisi vastata.
Yhtenä kriittisimmistä hetkistä talvella 1944-
-tarkastuspisteillä kysyttiin kuka on Aku Ankan tyttöystävä-
-ja mikä on Rooseveltin koiran nimi.
Aina joskus vakoilijoita saatiin kiinni.
Saksan joukot työntyivät eteenpäin.
He saartoivat belgialaisen Bastognen kaupungin.
Se oli Saksalle strategisesti elintärkeä paikka.
18 000 amerikkalaissotilasta puolusti kylää.
Heidän riveissään levisi huhu, että Saksa ei ota sotavankeja.
Se sai heidän päättäväisyytensä kaksinkertaistumaan.
Panssarivaunut saartoivat kylän kuitenkin nopeasti.
N joukot jäivät satimeen.
Kenraali Patton valmisteli toista hyökkäystä-
-kun hänet kutsuttiin apuun.
Hänen armeijansa kääntyi keskellä talvea 90 astetta kohti pohjoista-
-ja kiirehti kohti Bastognea.
Patton lupasi Eisenhowerille että tehtävässä menisi vain kolme päivää.
Tankit etenivät pysähtymättä vaikeissa olosuhteissa.
He eivät olleet kuitenkaan varautuneet jäisiin teihin.
Sillä välin Bastognessa taisteltiin sekä saksalaisia että säätä vastaan.
Monet jäätyivät kuoliaiksi poteroissaan.
23. joulukuuta saksalaiset katsoivat taivaalle kauhuissaan.
Lumisade oli lakannut.
Lumihiutaleiden tilalla oli USA:n ilmavoimien lentokoneita-
-jotka moukaroivat saksalaisten rivejä.
Pian tämän jälkeen-
-Pattonin 3. armeija saapui murtamaan saartorenkaan.
Se tapahtui juuri ajoissa.
Hitlerin uhkapeli epäonnistui. Uhriluku oli korkea.
80 000 liittoutuneiden sotilasta kuoli tai haavoittui.
Saksalaisten vastaava luku oli 120 000.
Taistelu oli vain työntänyt Saksan hyökkäyskärjen takaisin-
-mutta se havahdutti liittoutuneet.
He ymmärsivät yhden asian: Saksa oli edelleen vaarallinen.
Hitlerin päämajassa oltiin huolestuneita.
Göring ehdotti Hitlerille neuvotteluita aselevosta.
Hän selitti, että sota on hävitty.
"Kiellän sinua tekemästä sellaista päätöstä", vastasi Hitler.
"Jos rikot käskyäni, sinut ammutaan."
Hitlerin harhaluulot pitivät häntä otteessaan.
"Emme antaudu koskaan."
"Saatamme kaatua, mutta kaadamme maailman mukanamme."
Vaikka Hitlerin armeija vetäytyi kaikilla rintamilla-
-edessä olisi vielä viisi kuukautta sotaa ja kaaosta-
-ennen kuin kolmas valtakunta kukistuisi.
Antautuminen? Ei!
Peto oli heikentynyt mutta ei vielä kuollut-
-ja saksalaiset seurasivat johtajaansa loppuun asti.
Suomennos: Anni Mentula