Den åttende mai 1945. Endelig måtte mørket vike.
Folk rundt i Europa og verden feiret.
Seier over Nazi-Tyskland.
Etter landsettingen i Normandie i juni 1944-
-tok det nesten et helt år å vinne krigen.
Stilt overfor et sikkert nederlag ble Adolf Hitler bare mer oppsatt-
-på å kjempe til siste slutt.
Mens Det tredje riket falt sammen rundt ham, -
-økte brutaliteten i krigføringen og nazistenes fanatisme.
De 11 månedene var andre verdenskrigs mest brutale periode-
-og etterlot seg varige arr på hjertene og i historien.
Sommeren 1944 var landsettingen i Normandie vellykket gjennomført.
Samtidig slapp Stalin løs den enorme hæren sin på østfronten.
De allierte forventet å vinne krigen før jul.
I desember ble de overrasket-
-da Hitler beordret et voldsomt motangrep.
Det mislyktes, men Hitler nektet å overgi seg uansett.
De siste fem månedene skulle bli de verste i hele krigen.
Den første januar 1945 lanserte Hitler Operasjon Nordavind.
Han brukte alle flyene sine-
-i forsøket på å utslette flystyrkene som hadde slått ham i Ardennene.
Men de allierte vant denne kampen.
Tyskerne tok nederlaget tungt.
Hitler brukte sin vanlige, opprømte stil for å få dem til å holde ut.
Jeg vil at enhver tysker skal gjøre plikten sin til den siste slutt.
Han må godta alle de oppofringene som det blir forventet av ham.
Jeg vil at borgerne skal lage våpen til denne kampen.
Og jeg vil at bøndene skal spise så lite brød som mulig, -
-så maten kan gå til soldatene og arbeiderne.
Jeg vil at alle kvinner skal støtte denne kampen, -
-som de har gjort så langt, med voldsom fanatisme.
Én tysk kvinne skrev: "De siste månedene"-
-"har jeg kjempet med tårene hver gang jeg har hørt Hitler på radioen."
"Vi ville ikke se de tegnene som ble stadig tydeligere."
"De varslet nederlaget."
"Innerst inne fryktet vi den grusomme sannheten."
Samtidig tok Den røde hær tilbake initiativet i øst.
Nye forsyninger hadde kommet til troppene langs elva Wisla.
Men denne konsentrasjonen var blitt lagt merke til.
I Tyskland slo general Guderian alarm.
Han tigde Hitler om å omgruppere ved østfronten-
-for å møte et sovjetisk angrep.
Men Hitler nektet å høre på ham og hånflirte av "trusselen".
"Den største bløffen siden Dsjengis Khan! Hvem fant på denne idiotien?"
Selv ikke Himmler ville innse det.
"Jeg tror ikke sovjeterne vil angripe."
General Guderian prøvde å overbevise sine overordnede.
Hitler gjentok: "Dette er idiotisk informasjon."
"Den som skrev det, burde blitt innelåst på galehuset."
Hitler var døv for alle råd og lukket seg inne i sin egen verden.
Det Guderian hadde spådd, skjedde i midten av januar 1945.
Først Konev og så Zjukov sendte armeene sine over elva Wisla.
Endeløse rekker av stridsvogner-
-rykket fram på en front som var over 90 mil bred-
-og strakte seg fra Østersjøkysten til hjertet av Polen.
Angrepet var ødeleggende. Sovjets dampveivals var i drift igjen.
Skytingen bråkte så mye at selv Zjukov holdt seg for ørene.
For Stalin var offensiven uvurderlig.
Om noen uker skulle han treffe Churchill og Roosevelt i Jalta.
Han ville ikke la Polen gli ut av hendene.
Den 17. januar 1945,-
-fem måneder etter at opptøyene begynte, -
-inntok Den røde hær den polske hovedstaden.
De fant en spøkelsesby.
Det var ingen igjen til å bestride de nye okkupantenes myndighet.
De polske kommunistene kunne lett overta tøylene.
Sovjeterne paraderte for å feire en seier som kom litt for sent.
Etter at de hadde befridd Warszawa den 27. januar 1945,-
-oppdaget sovjeterne Rikets største hemmelighet:
En leir som var like stor som en by, omgitt av piggtråd.
Auschwitz-Birkenau.
Leiren var blitt evakuert av SS bare ti dager tidligere.
Alle vaktene hadde rømt.
Sovjeterne fant 7000 forlatte deporterte der.
7000 overlevende blant mer enn én million myrdede.
Nazistene prøvde å utslette bevisene for forbrytelsene før de dro.
De sprengte gasskamrene og krematoriene.
Men disse dødsfabrikkene var også et sentrum for ren plyndring.
Sovjeterne fant hundretusenvis av klesplagg.
Titusenvis av sko.
I et skjul oppdaget de sju tonn menneskehår.
I januar 1945-
-var rundt 550 leirer fremdeles i drift rundt i Riket.
Selv på vei mot nederlaget forble utryddelsen av Europas jøder-
-et av nazistenes hovedmål.
For de allierte var ikke frigjøringen av dødsleirene noe de prioriterte.
Særlig siden journalistenes skildringer var så forbløffende-
-at mange i Vesten nektet å tro dem.
Da den britiske reporteren Werth-
-kom til Majdanek-leiren i juli 1944,-
-skrev han straks en artikkel om hvordan dødsmaskinene fungerte.
Sorteringen, gasskamrene og krematoriene.
Knoklene som ble malt opp til gjødsel for kålåkrene i nærheten.
Men BBC og New York Herald Tribune tvilte på det han skrev.
Mange steder som ble befridd av Den røde hær, skjulte massegraver.
For nazistene var jødene og polakkene-
-ikke noe annet enn slaver eller gjødsel.
På 15 dager hadde Zjukov og mennene hans nådd 35 mil.
Nazistene hadde aldri forventet en så rask framrykning.
General Guderian skrev:
"Den sovjetiske tidevannsbølgen har fått et katastrofalt omfang for oss."
Men tyskerne fortsatte likevel å kjempe.
Hovedsakelig fordi de var redde.
Den røde hær hadde vist en uvanlig barbarisk oppførsel.
Hele landsbyer ble iblant brent ned.
Stalins hær plyndret skamløst dette landet av overflod.
Radioer, gryter og klokker.
Én sovjetisk soldat skrev: "Tyskerne forlot alt,"-
-"og mennene våre har invadert husene. Alt står i flammer."
"Dun fra puter og madrasser blåser rundt overalt."
"Alle, fra fotsoldatene til obersten, bærer på bytte fra plyndringen."
"Denne byen er korsfestet."
"Tyskerne gjør rett i å flykte fra oss, som fra pesten."
Alle mistenkte nazister kunne bli skutt.
Nesten 100 000 tyskere ble henrettet.
Én sovjetisk soldat noterte:
"Den tyske moren burde forbanne den dagen hun fødte en sønn."
"La dem oppleve det de ønsket å påføre andre."
I Østpreussen okkuperte sovjeterne Nemmersdorf en kort stund.
Innbyggerne ble massakrert. Det ble en orgie av vold.
Flere kvinner skal ha blitt korsfestet nakne på låvedører.
Den røde hær innså omfanget av nazistenes grusomheter.
Millioner av krigsfanger sultet i hjel. Millioner av sivile ble myrdet.
Sovjeterne fant leirene i Majdanek, Auschwitz og Treblinka.
De glødet av hevnlyst etter å ha mistet 20 millioner landsmenn.
Propagandamaker Ehrenburg hadde lenge skrevet i avisen Røde stjerne:
"Hvis du ikke har drept en tysker i dag, er dagen bortkastet."
"Drep tyskerne. Det ber din gamle mor deg om."
"Barna bønnfaller deg: Drep tyskerne."
"Hjemlandet ditt krever det av deg."
"Soldatene rykker ikke alene fram mot Berlin."
"De har med seg skyttergraver, massegraver"-
- "og gjel fulle av uskyldige."
"Kålåkrene i Majdanek og trærne i Vitebsk,"-
-"der tyskerne hengte så mange uheldige."
"Støvlene, de små skoene og sandalene fra de myrdede barna"-
-"vandrer sammen med dem til Berlin."
Den røde hær ble eksperter på å fyre opp under hat.
Og fiendens kvinner sto i fokus.
Voldtekt ble et krigsvåpen.
Én ung, sovjetisk offiser minnes:
"Kvinner, mødre og barn lå på begge sider av veien."
"Foran dem sto høylytte grupper av menn med buksa nede."
"Mennene skjøt de kvinnene som prøvde å redde barna sine."
"Smilende offiserer sto ved siden av og passet på at alle mennene deltok."
Stalin unnskyldte personlig disse forbrytelsene:
"Se for dere en mann som har kjempet fra Stalingrad til Beograd"-
-"og sett tusenvis av kilometer av hjemlandet ødelagt."
"Hvordan kan den mannen reagere normalt?"
"Er det så fælt at han får more seg med en kvinne etter de redslene?"
Rundt i det tyske territoriet-
-antas det at nærmere to millioner kvinner ble voldtatt.
Etter en tids nøling offentliggjorde naziregimet disse grusomhetene.
Hvordan oppførte soldatene seg mot kvinnene i området deres?
Man kan ikke kalle dem soldater. De var barbariske horder.
Alle oppførte seg likt. De var fulle hver dag.
De voldtok enhver kvinne.
Alle, fra jenter på 13 år til en gammel dame på 68 år.
En 68 år gammel kvinne ble brutalt voldtatt like foran meg.
- Hva med dere kvinner som er her? - Min mor på 60 ble brutalt voldtatt.
De sovjetiske troppenes framrykning skapte panikk blant sivile.
Hundretusenvis av tyskere rømte midt i en uvanlig streng vinter.
Tusenvis av redde menn og kvinner strømmet til jernbanen og havnene.
I januar 1945 kom nærmere 8000 tyskere om bord på Wilhelm Gustloff.
Det ble senket av en sovjetisk ubåt.
Mer enn 5000 mennesker forsvant i bølgene.
Tre ganger flere enn antallet som omkom på Titanic.
I februar 1945-
-var fire millioner tyskere, ifølge noen anslag åtte og en halv, rømt.
50 000 kom til Berlin hver dag.
Mens flyktninger fylte opp veiene, stoppet de sovjetiske styrkene-
-rundt 80 km fra Berlin, ved bredden av elva Oder.
Zjukovs offensiv var vellykket.
Alt i alt hadde tyskerne 350 000 falne.
Da hæren hans hadde tatt det meste av Polen og fått makten på Balkan, -
-hadde Stalin en sterk stilling da han kom til Jalta-konferansen.
Verken president Roosevelt, som var syk, -
-eller statsministeren Churchill, -
-hvis land var utslitt etter fem år med krig, talte ham imot.
De tre ble enige om å dele Tyskland i fire okkuperte soner.
I vest var det en siste hindring.
Den siste naturlige sperringen i Tyskland, Rhinen.
Alle broene var sprengt av tyskerne.
Feltmarskalk Montgomery håpet å være den første til å krysse elva, -
-men amerikanerne slo ham. En fortropp av første amerikanske armé-
-fant en brukbar bro i Remagen nær Bonn.
Tyskerne hadde ennå ikke utløst de monterte sprengladningene.
Amerikanerne satte straks opp et brohode på østbredden av elva.
En rasende Hitler fikk skutt ingeniørsoldatene som mislyktes.
Imens sendte Patton styrkene sine lenger sørover, -
-uten å melde fra til overordnede.
Han spredde allerede panikk på tysk område.
Monty hadde drømt om å bli den første som kom til Tyskland.
Men han ledet den største offensiven.
Han hadde ansvaret for 1 250 000 soldater.
De hadde lært en lekse i Arnhem.
Fallskjermsoldatene kom nå ned på nøyaktig riktig sted.
Britiske tropper gikk dypt inn og fanget stadig yngre soldater.
I sør rykket også de franske styrkene fram, under de Lattres ledelse.
De kjempet på tysk mark, sammen med amerikanerne.
De allierte hadde nå en stor åpning.
De kunne endelig invadere Riket.
Det var gode nyheter for dem, men ikke for Stalin.
Da han fikk høre dette, ga han Zjukov ordre om å erobre Berlin, -
-sånn at amerikanerne ikke skulle komme før ham.
Den tyske motstanden sviktet da styrkene var over Rhinen.
Hitler hadde valgt å fokusere styrkene sine i øst.
Han hadde brukt opp de små reservene-
-i Ardenneroffensiven, som sto ham dyrt.
Nå viftet noen byer med hvite flagg istedenfor å kjempe til siste slutt.
De allierte rykket raskt fram.
Churchill fortsatte å jage på amerikanerne.
"Vi må framover og møte sovjeterne så langt mot øst som mulig."
Ifølge Jalta-konferansen lå Berlin i Sovjets okkupasjonssone.
Selv om amerikanerne erobret byen, måtte de senere trekke seg tilbake.
De ville ikke godta at de kunne få hundre tusen falne-
-på grunn av ren prestisje.
Disse humanitære spørsmålene hemmet aldri Stalin.
Så Eisenhower valgte ikke å angripe Berlin.
Styrkene fikk til og med moret seg som om det var i hjemlandet.
Marlene Dietrich var på besøk.
Hei, gutter. Jeg vil si at det å dele underholdningen med dere i dag-
-betyr mer for meg enn å underholde selv.
Jeg er sikker på at vi ser fram mot en snarlig seier. Adjø, og lykke til.
Men Ikes armeer lot ikke våpnene hvile så lenge.
For at de skulle vinne raskt, og det uten altfor store tap, -
-satte britene og amerikanerne i gang hensynsløse bombeangrep.
De bombet nådeløst tyske industriområder-
-og utslettet byer fulle av sivile.
Målet deres var å knuse Rikets økonomi, -
-bryte ned innbyggernes moral og dermed underminere regimet.
Mellom januar og april 1945-
-ble det sluppet 471 000 tonn med bomber over Tyskland.
Köln, Hamburg og Berlin ble truffet.
Vi var de første som kom til Berlin. Hva sier dere til å dra tilbake?
Midt i februar ville Churchill bombe Dresden-
-for å vise sovjeterne styrken sin.
Byen ble oppslukt av en ildstorm.
På et knapt døgn omkom mer enn 25 000 innbyggere.
En hel by uten krigsrelatert industri-
-eller strategisk verdi ble ødelagt.
Ødeleggelsen av Dresden økte antallet flyktninger-
-og hindret Wehrmachts bevegelser.
De allierte lederne kan ha angret litt på Dresden, men ikke så lenge.
For Hitlers hardnakkethet drev dem til å bombe videre, -
-uansett hva det betydde for sivilistene.
Mot slutten av mars 1945 ble det totalt kaos i Riket.
Det var ikke lenger noen tvil om krigens utfall.
En tysk offiser skrev i dagboken sin: "Vi nærmer oss slutten."
"Har lederne våre en utgangsstrategi i tankene?"
"Soldatene våre dør, og byene våre blir ødelagt."
"Fins det en mening i dette lenger?"
En annen skrev: "Kan ingen overmanne den galningen"-
- "og få stoppet dette?"
"Er de fremdeles generaler? Nei. De er avskum."
"Slappfisker. Feiginger."
Men disse ordene ble bare skrevet i private dagbøker.
De unge soldatene fortsatt å kjempe etter å ha skrevet disse linjene.
Tysklands folk kunne ikke felle ledelsen, -
-og det hele fortsatte nedover.
På Hitlers ordre igangsatte regimet en ny fase:
Radikalisering alle tyskerne.
De som ikke var villige til å kjempe, ble henrettet.
I Königsberg ble 80 desertører henrettet.
Ofte ble ofrenes lik lagt i veikanten med skiltet:
"Jeg er en desertør og nekter å forsvare tyske kvinner og barn."
Landsbyer som viste fram hvite flagg, ble truet med ødeleggelse.
Men denne radikaliseringen gikk enda hardere ut over de deporterte.
Med de allierte armenes framrykning i vest og sovjeternes i øst-
-stengte Himmler leirene-
-og sende de deporterte på grusomme dødsmarsjer.
Fangene var på veien, men de skulle ingen steder.
Nazistene hadde ikke tid til å gasse dem, -
-så de drepte med kulde og sult.
De som ikke orket å marsjere, fikk en kule i hodet.
Da de allierte frigjorde leirene, var de fleste av dem nesten helt tomme.
Tyskerne hadde bare forlatt fangene som var for svake til å evakuere.
I april 1945 frigjorde amerikanerne konsentrasjonsleiren Ohrdruf, -
-som var en avdeling av Buchenwald. Eisenhower var overveldet.
"Det var mitt livs sjokk," innrømte han.
Patton kastet opp nær et skjul.
Eisenhower ga ordre om at borgerne i nærmeste by skulle besøke leiren.
Foran en krematorieovn der 200 lik ble brent hver dag, -
-var det kvinner som besvimte.
Likevel tvang offiserene tyskerne til å se i øynene-
-grusomhetene de hadde latt skje.
På et bord sto det lampeskjermer laget av menneskehud.
Med tatovert hud og krympede hoder som en funksjonær hadde samlet på.
Nazistenes brutale trofeer.
Etter de redselsfulle oppdagelsene skrev en journalist:
"Portene til helvete var åpnet."
Andre leirer ble frigjort, og igjen ble sivile tvunget til å besøke dem.
Eisenhower forkynte:
"Noen sier at USAs soldater ikke vet hvorfor de kjemper."
"Nå vet de iallfall hvem de kjemper mot."
Konsentrasjonsleirenes grusomheter sjokkerte en hel verden.
I ti måneder hadde Riket krympet.
I april begynte den siste akten.
Berlin, som var den siste festningen, ventet på den siste kampen.
Den 12. april 1945 framførte Berlinerfilharmonikerne-
-Wagners "Götterdämmerung", "Ragnarok".
For å avhjelpe mangelen på personell forsvarte barn, kvinner og gamle, -
-ledet av tusenvis av SS-fanatikere, hovedstaden.
De bygde opp hindringer.
Goebbels gjorde en god jobb, -
-og alle som forsvarte byen, gjorde det smilende... på propagandabilder.
Alle tyskere fikk panservernvåpen eller rifle for å arrangere bakhold.
Fabrikkene hadde spydd ut drøyt tre millioner de siste månedene.
I Berlins gater fikk innbyggerne lynkurs i bruken.
Mange tyskere trodde fremdeles på riket sitt.
Murene våre er knust, men ikke hjertene våre
Et kjempende Berlin hilser Føreren!
Vi adlyder ordrene dine, Fører!
Berlin skal forbli tysk!
Overgi oss? NEI!
Én ung soldat skrev til foreldrene sine:
"Jeg kan ikke tro at Føreren ville ofre oss fånyttes."
"Ingen kan ta fra meg troen på ham. Han betyr alt for meg."
Noen offiserer konfiskerte hvite lommetørklær-
-så ingen kunne bruke dem til å overgi seg.
Nazistenes ledelse hadde troen, -
-særlig fordi den 12. april, som var dagen for konserten, -
-døde president Roosevelt i USA.
Hitler jublet: "Det store miraklet som jeg spådde, har skjedd."
"Krigen er ikke tapt."
Hitler var forblindet av sine egne illusjoner.
Men håpet varte ikke lenge, -
-for Den røde hær nærmet seg hovedstaden.
Rundt en modell av Berlin diskuterer Sovjets generaler angrepsplanen.
Forsyningene fra øst hadde endelig kommet til bredden av Oder.
Stridsvogner, granater og fly.
42 000 kanoner og granatkastere.
Den 16. april begynte krigens største artilleriangrep.
TIL BERLIN
1 236 000 granater ble avfyrt.
100 000 tonn stål regnet ned over tyskerne.
To millioner menn rykket fram mot Berlin.
Sovjetiske divisjoner angrep fra alle kanter.
Sovjeternes mål var Rikskanselliet, som Hitlers bunker lå under.
Zjukov rykket fram og led enorme tap.
Stalin ville omringe Berlin fullstendig, -
-så ikke britene og amerikanerne utnyttet et tysk sammenbrudd-
-til å gå først inn i hovedstaden.
I Berlin skalv jorden.
Hvert veikryss ble forsvart, iblant av barn.
Hitler søkte ly i bunkeren.
I de siste bildene av diktatoren, filmet én måned før, -
-klipte sensoren bort noe av filmen, så det ikke kunne vises.
Ute av stand til å beherske seg, med noe som ligner på Parkinsons, -
-er Hitler bare en skygge av seg selv.
Men likevel var det aldri noen gang aktuelt med kapitulasjon.
Den 25. april, i Torgau rundt 12 mil unna, -
-kom endelig den etterlengtede dagen. Riket ble delt.
Sovjetiske og amerikanske soldater møttes.
For lederne var det en tid med forsiktighet, -
-men for vanlige soldater var det en tid for feiring.
Noen sovjetiske soldater unngikk altfor mye omgang med motparten, -
-for det kunne ført til at de havnet i gulag.
ØST MØTER VEST
I Berlin var tre millioner fanget i en felle.
Det ble et spørsmål om overlevelse.
Her og der ble en hest partert.
Uansett hvor mektig Sovjets artilleri var, -
-så er det selv i en mekanisert krig infanteriet som må fullføre jobben.
Gate for gate, kjeller for kjeller.
I disse siste dagene ble tyskernes motivasjon en annen.
De kjempet ikke for det storslagne Riket, for Føreren eller nazismen, -
-men for å redde seg selv.
Sovjeterne nærmet seg bunkeren, der Hitler stilte opp fantasihærer.
Eliten hadde rømt byen. Da Goebbels innså nederlaget, spurte han:
"Hva gjør man med et folk hvis menn ikke kjemper når kvinnene voldtas?"
"Nasjonalsosialismens planer og ideer er for edle for dette folket."
"Disse menneskene fortjener den skjebnen de vil få."
Samtidig i Italia, den 27. april, -
-ble Mussolini tatt til fange da han prøvde å rømme. Han ble skutt.
Hans og elskerinnens lik ble skjendet av folkemengden.
Da Hitler hørte at Il Duce var død, sa han:
"Jeg vil ikke falle i fiendens hender død eller levende."
"Etter min død skal liket brennes, så ingen kan finne det."
Den 30. april begikk Hitler selvmord dypt inne i bunkeren sin, -
-sammen med sin kone Eva Braun.
Sjåføren hans brente så liket med rundt 200 liter bensin.
I tolv år hadde diktatoren hersket over Tyskland.
Han hadde drømt om et tusenårsrike.
Denne luftspeilingen forsvant i ruinene av hovedstaden hans.
I en siste løgn ble det sagt på radioen at Hitler døde-
-i spissen for Berlins dristige forsvarere.
Den 30. april brøt Zjukovs tropper seg igjennom.
Soldatene hans inntok Riksdagsbygningen.
Vassilij Grossman skrev: "Jeg ville rope til alle våre falne brødre"-
-"i russisk, ukrainsk, hviterussisk og polsk jord."
"De som sover den evige søvnen på ærens mark."
"Hører dere oss, kamerater? Vi klarte det!"
To dager senere rekonstruerte sovjeterne scenen.
Et fotografi ble tatt.
Det historiske bildet måtte retusjeres, -
-for de hadde oversett én detalj:
Den ene soldaten hadde flere klokker på håndleddene.
Men hvor var Hitler? Spørsmålet hjemsøkte sovjeterne.
Soldater fant et lik som lignet på Hitler, -
-men det viste seg å være en dobbeltgjenger.
Stalin sendte spesialister dit for å undersøke det.
De fant de forkullede restene av Goebbels og kona hans.
Ved siden av dem lå de seks barna døde.
Noen måneder før var de blitt brukt til partipropaganda.
Foreldrene hadde myrdet dem før de begikk selvmord.
Hitlers levninger ble til slutt funnet i et bombekrater.
Da Stalin hørte om Hitlers død, utbrøt han:
"Da var det slutt på den jævelen. Synd at vi ikke tok ham levende."
Levningene ble i hemmelighet fraktet til Sovjetunionen.
Selv ikke Zjukov, som nøt seieren og besøkte monstrets hule, -
-ante noe om denne epilogen.
Da Hitler var død, ble kapitulasjon en mulighet for etterfølgeren hans.
Den sjuende mai, i en beskjeden skole nordøst i Frankrike, -
-godkjente nazistenes representanter en ubetinget kapitulasjon.
Etter undertegnelsen var general Jodl freidig nok til å reise seg og si:
"Det tyske forsvaret er nå i de alliertes hender."
"Jeg håper at seierherrene vil behandle dem sjenerøst."
Ike viste fram en V for "Victory", "Seier", med pennene som ble brukt.
Men disse bildene ble ikke vist da, -
-for Stalin var misfornøyd med kapitulasjonen.
Kremls makthavere forkynte:
"Det sovjetiske folket bar krigens største byrde på skuldrene sine."
Stalin krevde en ny kapitulasjon dagen etter i Berlin.
8. mai kom amerikanske, franske, tyske og britiske delegasjoner-
-til en by i ruiner.
I Zjukovs hovedkvarter, i utkanten av Berlin, -
-ventet de på feltmarskalk Keitel.
Ingen besvarte hilsenen hans da han kom inn i rommet.
Delegasjonene undertegnet alle de fem kapitulasjonsdokumentene.
General de Lattre underskrev for Frankrike.
Det var klokka 23.00 den 8. mai. Men den var allerede 01.00 i Moskva.
Så sovjeterne førte opp datoen som den niende mai.
Men kapitulasjonen var ikke slutten på tragedien.
Krigens slutt ble fulgt av en bølge av selvmord.
Ut over lederne, som Himmler, -
-tok tusenvis av anonyme tyskere livet av seg.
Iblant hele familier sammen, -
-av frykt for sovjeterne eller for å følge Hitler til livet etter døden.
Før krigen hadde Hitler lovet tyskerne:
"Gi meg ti år, så vil Tyskland være ugjenkjennelig."
Han holdt ord.
"Det er slutt! Det er slutt!"
Det ropet lød i byer rundt i verden, da de feiret seieren.
Folket hyllet den frigjøringen de hadde ventet så lenge på.
Men gleden ble dempet av alvor.
Nazismens mørke skygge kunne ikke fjernes på én dag.
Lidelsene etterlot seg sår som aldri ville gro.
Nazismen hadde ført redslene til et nytt nivå.
Utryddelsen av jødene, massakrene på sivile-
-og torturen av motstandsfolk-
-skulle for alltid hjemsøke menneskehetens samvittighet.
Men kontinentet måtte komme på beina igjen.
De ødelagte byene måtte gjenoppbygges.
De millionene som hadde rømt og blitt jaget hjemmefra, måtte dra tilbake.
Dette var etterkrigstidens enorme utfordringer.
Ut fra dette kaoset nazistenes orden hadde ført til, -
-skulle en ny epoke likevel oppstå.
Tekst: Tor Hundstad