EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Dette er Will Robinson fra 24. kolonistgruppe.
Jeg filmer dette fordi det virker som...
...jeg er det første mennesket til å finne bevis på intelligente romvesener.
Dette er visst det første kunstverket
av en kunstig intelligens av fremmed opphav.
Hva vil du kalle mesterverket ditt?
Fare.
Vi prøver noe annet.
- Det er advarselen om oksygennivået. - Ja.
- Så vi har bare to timer med luft igjen? - Ja.
Flott.
Hvordan trodde vi at å bli tidenes mest primitive astronauter i rommet var lurt?
- Dette igjen? - Om du bare hadde gått til venstre.
Maureen svarte ikke. Det ligner ikke henne.
Venstre eller høyre. Sjansen var 50/50. I min verden er det gode odds.
Femti prosent sjanse for å dø er grusomme odds.
Man skyter ikke folk ut i verdensrommet uten lov.
Det er ren høflighet.
Vi har noen timer igjen ennå.
Vi hadde 50 % sjanse.
Vi har en jobb å gjøre. Løft den.
Klar? Én, to, tre.
- Skjelvene blir verre. - Ja.
Det var alle.
Nesten alle.
Hiroki blir opprørt når han ser at vi snek oss av skipet.
Robinson-familien holder sammen.
Når mamma og Judy kommer tilbake, er vi klare?
De har ikke tatt kontakt på en stund. De burde ha kommet.
Er pappa innen rekkevidde igjen?
Ja.
- Det er morsekode. - Hva staver han?
- F. - Greit.
- U. - "FU"?
Er det meldingen hans? "FU"? For en språkbruk.
E.
Det forandrer alt.
L.
- Fuel. De har drivstoff. - Vi har drivstoff!
Ja.
Hadde vi ventet, hadde vi ikke vært her.
Flott.
Hørte du det?
- Jeg har flotte nyheter. - Det kan vente.
- Vær rolig. - Hva gjør hun her?
- Jeg bor her, i tilfelle du har glemt det. - Det er fire av oss og én av deg.
Faktisk er jeg to.
Du lever. Jeg vil at du skal sikre dr. Smith.
Han er ikke den samme.
Robot, kom hit.
Stopp! Jeg sa stopp.
Will, går det bra?
Den er hennes nå.
Jeg reddet ham denne gangen, fra det du gjorde.
Venner får ikke venner til å gå utfor stup.
- La ham være. - Jeg er bare ærlig. Ikke sant, Will?
Det har vi alltid vært.
Hva nå? Hva vil du?
Det alle vil. Å fly ut til Resolute.
Jeg bærer ikke nag. Det burde ikke dere heller.
Will?
Hva er den irriterende lyden?
- Will, er det... - Ja.
- Er det det jeg tror det er? - Ja.
Tror hva er?
Det er pappa. Han er i orden. Han og Don er i omløpsbane.
Så gode nyheter.
Morsekoden min er rusten. Hva sier han?
M-U...
G-U.
"Mugu."
- Point Mugu. Det er en delstatspark. - Jeg elsket det stedet.
- Hvorfor snakker han om det? - Han prøver å si oss noe.
Hva husker dere best om det stedet?
Vi bygget leirbål på stranda.
- Det husker jeg. - Et bål.
Hvorfor er det viktig?
Kan han lage et i rommet?
Ja, det tror jeg.
Han prøver å si hvor han er.
Vi sjekker atmosfæren etter varmesignal.
Vent. Vi hadde en plan.
- Samme plan, liten omvei. - Jeg har hatt nok omveier i livet.
Du sa at du ikke ville skade John. Var det sant?
Vær ærlig.
Når drar Resolute for godt?
Om 88 minutter.
Hva er planen for å lage signalet?
Har fortsatt litt drivstoffoksidant i rørene.
Kan få det til å blåse brennende gass.
Tror du Jupiterens varmesensorer kan oppdage det?
Hva er i veien?
Det er noe i øynene mine. Det svir.
Få se.
Antidugg-middelet må ha tørket og flasset av.
Jeg ser ikke. Jeg må føle meg fram og improvisere.
Du kan ikke gjøre dette i blinde.
- Så hvem skal gjøre det? Du? - Ja.
Jeg antar at det går bra å identifisere kompresjonsladde ortonett-sylindre?
Du må bare forklare det. Greit?
Hvor vanskelig kan det være?
Det er fire heksagonale nagler. Begynn å skru dem løs.
Du vet vel hva en heksagon er?
Oppskyting om ti minutter.
Hei.
Det går bra.
Husker du denne?
Du.
Du og jeg er fortsatt venner.
Så det betyr at du og roboten kan være venner.
Den er ikke vennen min.
Du sa "den", ikke "han".
- Det gjorde jeg visst. - Will...
Vi skal fikse ham, greit? Vi skal gjøre ham slik han var.
Den kommer ikke tilbake.
Utvidelsene er sikret.
Lar Smith oss redde pappa og Don?
- Hun har ikke sagt nei ennå. - Skulle ønske vi kunne dra fra henne.
Oppskyting om sju minutter.
Vær glad for at hun ikke drar fra oss. For at hun ikke kan styre skipet.
Kan vi la Smith ta med den roboten til Resolute?
Med alle som er der? Hvem vet hva hun vil gjøre?
Vi takler ett problem om gangen.
Vulkan. Hvor kom den fra?
Den var der alltid, men lot som om den var et fjell.
- Fest dere nå. - Will.
Vulkanen vil skape sterke vinder.
Oppskytingen blir humpete.
Hvor humpete?
Sentralen er skipets tryggeste sted. Du må gjerne bli her...
...eller du kan sitte fremme med meg. Ditt valg.
Jeg blir med deg.
Ikke at jeg ikke stoler på deg.
Greit, på med hjelmene.
Oppskyting om to minutter.
Unnskyld, jeg må utføre oppskytings-inspeksjonen.
Det går bra.
Jeg har vanligvis en andrepilot.
Du klarer deg visst fint alene.
Du har hatt årevis med trening
i å gjøre alt alene.
Sikkert at vi må ta en omvei for å redde mannen din?
Føler du noen gang skyld?
Oppskyting om ett minutt.
Skyld er som mageknip etter å ha spist for mye.
Du kommer med alle slags løfter mens du kjenner den,
men når det går over, blir du bare sulten igjen.
Folk flest er ikke som deg.
Alle er som meg. Jeg fornekter det bare ikke.
Fornekter hva da?
At jeg vil passe på meg selv.
Tror du at du er annerledes? Du elsker John fordi han beskytter deg.
Du kjemper for barna dine fordi det gir deg en hensikt.
Selv Will, med all den snillheten...
Fordi han er redd og vil føle seg trygg.
Ikke våg deg å snakke om sønnen min.
Oppskyting om 30 sekunder.
Han er en helt greit gutt, men ingen engel.
Han er ikke uselvisk. Det er ingen.
Oppskyting om ti, ni,
åtte, sju, seks, fem...
Vil ikke savne dette stedet.
Det har vi til felles.
Greit, planeten som vi aldri ga navn til,
dette er mellom oss nå.
Nå drar vi.
Judy, Penny, Will, vi er utenfor fare.
Det er pent her oppe.
Men alt er vel pent på lang nok avstand.
- Skal ikke den sveve? - Jo.
Mamma, ting ble akkurat rare.
Er vi i omløp?
Ja, det er vi.
Og nei, jeg vet ikke hvorfor skipet har tyngdekraft.
Jupiter 2, dette er Victor Dhar på Resolute.
Jeg gjentar: Jupiter 2, dette er Victor Dhar på Resolute.
Vet ikke om dere hører oss,
men alle andre Jupitere har kommet seg trygt hit.
Og for det er vi svært takknemlige.
Men et svart hull gjør som dere vet denne delen av rommet svært farlig.
Dere har 63 minutter å komme hit på.
Det håper jeg dere gjør.
For etter det kan vi ikke vente lenger.
Resolute, over og ut.
Sekstitre minutter?
- Nok av tid til å hente John. - Ja.
Jeg programmerer inn et søk nå.
Kursendring nødvendig. Utilstrekkelig drivstoff.
"Utilstrekkelig drivstoff"?
Ikke tenk på det. Systemet er ikke kalibrert rett.
For det høres ut som om vi ikke har nok drivstoff
til å hente mannen din og også nå Resolute.
- Jeg kan innsnevre søket. - Det er "utilstrekkelig".
På tide å sette til side følelsene dine
og få orden på prioritetene dine.
Av og til må du gi slipp på folk.
Sett kurs mot Resolute.
Nei.
Sett kurs mot Resolute, så kan du og barna dine bli med meg dit.
Eller så kaster jeg deg av skipet og finner frem selv.
- Tror du at du holder alle kortene? - Det vet jeg.
- Sikker? - Jeg har en robot.
Advarsel. Inngangsvinkel overgår parametrene.
- Mamma? - Stol på henne.
Fem hundre. Nesten ved minimum.
Er du gal? Begår du selvmord med barna dine?
Fire hundre. Nesten ved minimum.
Vi er Robinson-familien. Lev sammen eller dø sammen.
- Kan du gjøre noe? - Fare, dr. Smith.
- Hva gjør du? - Fare, dr. Smith.
Hun bløffer.
- Ut av sentralen, nå. - Kom igjen!
- Ett hundre. Nesten ved minimum... - Fare, dr. Smith.
Slutt.
Det er dette hun vil.
- Trekk opp. Trekk opp. - Kom igjen.
Trekk opp. Trekk opp.
Stabilt omløp.
OVERSTYR LÅS LÅSER AKTIVERT
Åpne døra! Få meg ut herfra!
Du er i skipets tryggeste rom.
Laget for å overleve kollisjon med en asteroide.
For å tåle solerupsjoner.
For å tåle temperaturer som synker til det absolutte nullpunkt.
Og vet du hvem som designet det? Jeg.
Så ikke forvent deg å komme deg ut snart.
Knus glasset.
- Du kan ikke holde meg her for evig. - Det stemmer.
Men du blir der lenge nok.
Unnskyld meg, nå skal jeg finne mannen min.
Du kan aldri kritisere oss for å være dumdristige mer.
Jo. Jeg er mora deres. Gjøre klar harpunen med Judy.
- Har vi en harpun? - Will, du blir med meg.
Nesten i mål. Fant du den grønne ledningen?
- Det er ingen grønn ledning. - Finn den svarte.
- Det er ingen svart ledning. - Hva ser du?
Mange, men ingen grønne eller svarte.
Montøren må ha skiftet ut enheten med en annen kontroller for å spare penger.
Sikkert Williamson,
- den gjerrige jævelen. - Så hva skal jeg gjøre?
Det er tusenvis av mulige utfall,
og bare ett av dem virker. Hadde visst det om jeg så det.
Greit. Du må nok bare se det.
Øynene våre har evnen til å skape væske. Den heter tårer.
- Vil du at jeg skal gråte? - Ja.
Hvordan da?
Jeg vet ikke. Altså... Tenk på noe trist.
- Det virker for folk flest. - Jeg gråter ikke uten videre.
Greit.
Forestill deg familie og venner på jorden som du kanskje aldri får se igjen.
Ingen jeg bryr meg om. Ellers hadde jeg ikke dratt.
Vært alene siden før jeg kunne knytte skolissene.
Det lærte jeg selv.
Sett mange foreldreløse.
Foreldreløs? Foreldrene mine lever i beste velgående.
Et sted, antar jeg.
Så leit at de forlot deg.
Må være trist å vite at de aldri var glade i deg.
At de mente du var en verdiløs...
Hva i helvete? Hvorfor... Jeg skjønner.
Du vil få meg til å gråte. Prøv hardere.
Vet du hva? Glem det. Jeg finner ut av det selv.
Vi har faktisk en harpunkanon.
Jeg har gått glipp av sjansen til å harpunere ting hele livet.
Harpuneringssnakket minner meg på at vi ikke leste Moby Dick ferdig.
- Kom oss bare til side 30. - Hvalen dreper Ahab.
Spoileradvarsel.
Den ble skrevet i 1851. Du hadde sjansen.
Stupet mot planeten må ha brukt mye drivstoff.
Har vi nok til å finne pappa?
Jeg starter enda et infrarødt søk.
Hvis han får tent signalet snart, går det nok.
Skulle aldri ha reddet ham. Skulle ha latt ham dø i det treet.
Roboten er så god som den som styrer ham. Du er et veldig godt menneske.
Roboten reddet Judy på grunn av deg.
- På grunn av meg? - Ja.
Judy var fanget i isen på grunn av meg.
Ingen klandrer deg.
Skulle ha klart å svømme ned.
Om jeg hadde svømt og hentet batteriet, hadde alt vært i orden.
Det holder.
Vi har mange problemer å løse uten å gjenoppleve fortiden.
- Jeg bestod ikke prøven, eller hva? - Hvilken prøve?
Stressprøven før jeg ble opptatt i koloniprogrammet.
Jeg bestod ikke.
Nei.
Så hvorfor er jeg her?
Du fortjener å bo i kolonien.
Ingen prøve kan overbevise meg om noe annet.
Men hvordan kan jeg være her?
Jeg dro i noen tråder.
- Du gjorde noe galt. - Nei, ikke galt.
Ulovlig. Stor forskjell.
Hadde vært bedre om jeg hadde blitt igjen.
Kan du ikke slå hardere?
Jeg kjenner deg, Maureen.
Du designet ikke dette som et bur.
Du designet det for å beskytte barna dine.
Ja. Du hadde absolutt bygget inn en måte for dem å komme seg ut.
"Bruksmanual for interplanetære fartøy av Jupiter-klasse".
Jeg hoppet kanskje over orienteringen, men jeg lærer fort.
Hvis du kaster opp,
får vi større problemer enn blindhet.
Det virker uansett ikke.
La meg gjette, vi har én time med luft igjen?
Ikke nok tid til å prøve alle ledningskombinasjoner.
Jeg trenger øynene dine, Don.
Men seriøst,
blir du ikke trist av tanken på å dø?
Angrer du ikke på noe?
Vil ikke se meg tilbake. Det er sånn man krasjer.
Det var en gang jeg bare tenkte på alt jeg ikke hadde gjort.
Bursdagskort jeg glemte å sende. Bursdagskort jeg glemte å kjøpe.
Bursdager... bare kom og gikk.
Så innså jeg
at det var alle dagene imellom jeg egentlig gikk glipp av.
Frokoster før skolen, å kjøre ungene på fotballtrening,
skrubbsår jeg aldri var der for å sette plaster på...
Vanlige dager. Det var dem som betydde noe.
Jeg hadde tre flotte unger jeg trodde jeg hadde mistet.
Men det beste som har hendt meg, er at jeg styrtet på den planeten,
for det hjalp meg å finne dem igjen.
Jeg er så glad i Penny, for... Hun er frekk,
men hun prøver hardere enn noen gir henne æren for.
Jeg er så glad i Will, for han ser ting jeg ikke ser.
Han er smartere enn meg.
Jeg er så glad i Judy, for selv om jeg ikke er hennes biologiske far,
er hun akkurat som meg.
Hun er sterk, fryktløs.
Kanskje jeg ønsker jeg var mer som henne.
Du.
Skulle ønske jeg hadde hatt en far som deg.
Nå kan du vel slutte å grine, og tenne signalet vårt?
- Hva har du gjort her? - Beklager.
Greit. Gi meg et øyeblikk.
- Hold deg fast i noe. - Ja vel? Hvorfor det?
Kan hende vi sprenger.
SKANNER
Jeg har oppdaget noe varmt.
- Klare med harpunen, jenter? - Ja.
SKRIV INN KURSENDRING VARMESØK
Jeg ser dem!
Hei. Fin hydrazinbrann.
Hei! Jeg visste du ville finne oss.
Det var en laginnsats. Si hei til laget.
Hei sann.
- Pappa? - Pappa.
- Hei, pappa. - Hei, pappa!
Ikke gjør det mot oss igjen, greit?
Visste det ville gå bra.
Hei, alle sammen.
- Gråter... Gråt du? - Nei. Kanskje. Altså...
- Gledestårer. - Ja.
Så hva hendte?
Hvor skal jeg begynne?
Vi får få dere ut av kulden.
- Er de nære nok? - Nesten innen rekkevidde.
Mål innenfor rekkevidde om 30 sekunder.
Hør.
Når sluttet bankingen?
- Mål innenfor rekkevidde om 20 sekunder. - Kom igjen.
LÅS OPP - LÅS OVERSTYR LÅS
Sju, seks... Mål utenfor rekkevidde.
- Mål utenfor rekkevidde. - Vi må løpe.
Den når ikke frem.
Maureen!
Du forrådte meg, Maureen.
Drivstoffet vårt er borte. Resolute er borte.
Jeg sitter fast her og driver ingensteds hen til jeg dør.
Maureen! Du bommet.
Og det skyldes bare deg.
Deg og familien din.
Kom igjen.
- Skynd deg. - Hei.
- Hva hendte? - Inn i Charioten.
- Hva mener du? Hva foregår? - Den slapp ut.
- Mamma? - Inn, nå.
Forsegle dørene. Den bevarer trykket lenge nok.
- Vi kan hjelpe deg. - Bli der inne!
Hvor er Will?
Nei, kom deg vekk derfra! Nei!
Du vet hvem jeg er. Det er meg.
- Det er Will Robinson. - Hva skal vi gjøre?
Og vi er venner.
Nei!
Kom deg vekk fra barna mine!
Gå! Fest deg til denne.
Hold godt fast. Greit?
Nei!
Stabilt lufttrykk.
DØR LUKKES
Kanskje jeg kan hoppe dit.
Nei, vent! Se.
Hva i helvete er det?
- Holdt seglene? - Ja.
Ja, mamma. De holdt.
Hva er det?
Judy!
- Hvorfor peker den på oss? - Gå!
Hold deg unna dem!
- Mamma! - Mamma!
Visste det fortsatt var deg.
Venner, Will Robinson.
Ja, venner.
Skipets oksygentap når blir kritisk om to minutter.
Mamma.
- Will, går det bra? - Ja.
Mamma, Will!
Det er en sprekk i glasset. Vi mister luft.
Det holder ikke.
Rampen lukker seg ikke. Hydraulikken er skadet.
Det er en manuell sveiv utenfor.
Will, du kan ikke.
- Jeg må. - Will, du kan ikke!
Hvorfor beskytte meg hele livet mitt om jeg ikke vokser opp og kan beskytte deg?
Vær forsiktig.
MANUELL RAMPESVEIV
Når jeg lukker døra, klatrer jeg til bakre luftsluse.
Det er langt.
Han vet det.
Det vil fungere.
Oksygentap unngått.
Du klarte det.
Ja, det gjorde jeg.
Jeg venter på deg ved luka.
Nei!
Will, går det bra?
Will?
- Pappa! - Jeg har deg. Jeg har deg, kompis.
Kom. Nå drar vi hjem.
Det er ganske kult.
Jeg har også arr. Det går helt fra midjen min til...
- Greit. Nei. - Nei!
Sytten sting.
Brukte min beste whiskyflaske til å rense det. Jeg besvimte.
Blod overalt. Nei, hør på meg.
Ingen tegn til Resolute.
De er borte for lengst. Vi er alene.
Vi er i det minste sammen.
Det var vi nesten ikke.
- Om du ikke hadde fått tak i Will... - Det hadde jeg ikke klart
om du ikke hadde skutt harpunen den andre gangen.
Den andre gangen?
Hvorfor gjorde du det?
Gjorde hva?
Skjøt harpunen igjen så John kunne klatre om bord på skipet.
Fordi jeg var lei meg.
Det er jeg fortsatt. For alt.
Er det sant?
Jeg sa det fordi det var det rette å si.
Det er det jeg gjør.
Det kommer ikke på tale at jeg slipper deg ut igjen.
Vi får se.
Hvilke muligheter har vi?
Hvis vi rasjonerer provianten, kan vi kanskje overleve lenge nok
til at det blir kaldere og vi kan lande igjen.
Lande der nede igjen?
Krasje, egentlig.
Maureen.
Det er Resolute!
Robinson-familien, Jupiter 2, dere er klarerte for å dokke.
Dere ventet på oss.
John, jeg representerer alle medlemmer av denne kolonistgruppen, selv dere.
Victor...
...takk.
Bare hyggelig.
Sir, vi er nær banen...
Skynd dere. Vi har blitt her lenger enn vi burde.
Vi er faktisk tomme for drivstoff.
Vent. Vi kommer til dere.
Det er lyden robotens skip laget.
Hvorfor lager vårt skip den?
MOTORROM
Hva foregår?
Hvorfor snur vi?
Jupiter 2, er alt i orden?
Jeg vet ikke. Det er som om vi ikke har kontroll.
- Hvor er vi nå? - Jeg aner ikke.
Jeg vet.
Jeg tror vi er her.
Hvor er "her"?
Fare.
Tekst: Birthe Lorgen