KRÁTER
LUNÁRNÍ TĚŽEBNÍ KOLONIE 2257
Upozornění pro pracovníky a rezidenty dómu.
Kvůli meteorickému roji začne za sedm minut lockdown.
Vraťte se do svých ubikací a do odvolání tam zůstaňte.
Opakuji. Za sedm minut začne lockdown.
Kdy to bude? Brzo začne lockdown.
Díky. My jsme totiž to hlášení přeslechli.
Má to blikat?
Moc vám to nejde.
- Co kdybys pomohla? - Dostala jsem nás sem.
Podáš mi aspoň klíč?
Ale vážně, proč to bliká?
Asi protože to krademe.
Co to říct ještě víc nahlas, aby to zachytily mikrofony?
Neboj se, tady žádné mikrofony nejsou.
Vážně, nemusíš mít na sobě tohle.
To říkáš ty. Určitě mají obličejové skenery.
Tohle je garáž, ne sklad jídla.
A vypadáš jako debil.
Brácha mi jednou řekl,
že tady dole chytili kluka
a dali ho do cely u komplexu Terra,
kde hnil 60 let.
- Zase to děláš. - Co?
Maluješ čerta na zeď.
- Co to meleš? - To je rčení.
Přesně.
Co to bylo?
Schovejte se.
No tak, rychle.
Kde jsou všichni?
V lockdownu. Stejně jako jsme měli být před půl hodinou my.
Tak jo.
Vzduch je čistý.
Pak že maluju čerta na zeď.
Dylane, je skoro lockdown. Proč to tak trvá?
Čerta na zeď.
Jaký je tvůj rekord nastartování roveru?
Jo!
To koukáš, co?
- Říkalas, že tam není alarm. - Na dveřích.
- Co tím… - Říkal jsem to!
Strávíme zbytek života v cele.
Dělej, vypni to!
Jasně, hned to bude. Akorát nevím jak!
- Jak jako nevíš jak? - To tys to spustil!
Tvůj táta je vědec. Udělej něco!
Musíš být Caleb. Jmenuju se Maria Slaterová.
Promiň za zpoždění.
Do lockdownu zbývá už jen pár hodin, je tu trochu chaos.
DŘÍVE TOHO DNE…
Dáš si čokoládu?
Je opravdová. Ráno ji přivezli.
Calebe, víš o pojistce, kterou měl tvůj zesnulý otec ve smlouvě?
Ano, madam.
Stálo tam, že pokud zemře v dolech,
jeho rodina bude moct odletět na Omegu.
Přesně tak.
Je důležité, abys pochopil,
jak moc si všichni ceníme práce tvého otce.
Nedokážu si představit, jak těžké to pro tebe je.
Taky vím, že jsi před pár lety přišel o matku.
Před sedmi.
Zemřela před sedmi lety.
Cesta na Omegu, jak jistě víš, trvá 75 let.
Samozřejmě budeš po celou dobu v kryospánku.
Až tam přiletíš, bude to jako probrat se z dlouhého spánku,
stejně starý, jako jsi teď.
Vážně musím? Nemůžu zůstat tady?
Obávám se, že musíš.
Chápu, že ti budou chybět přátelé.
Už nikdy je neuvidím. Až se proberu, budou staří nebo mrtví.
Na Omeze si najdeš nové přátele.
Tví rodiče toho hodně obětovali, aby ti dopřáli tuhle příležitost.
Lidé, co tady pracují v dolech,
stráví léta těžbou paliva,
aby jejich rodiny mohly odletět na Omegu.
Příštích 72 hodin bude kvůli meteorickému roji lockdown,
ale až skončí a bude se moct létat,
vydáš se na cestu.
Další transport měl být za dva měsíce.
Plány se často mění.
Vím, že ti to teď tak nepřijde,
ale tohle je opravdu začátek něčeho úžasného.
No tak, Calebe, to dáš.
Neboj se.
Co když spadnu?
Ty jo.
To by nebylo hezké.
Můžeme se vrátit dolů.
Nemusíš lézt nahoru.
Ale jestli chceš, musíš to zvládnout sám.
- Rozumíš proč? - Jo.
Chceš jít dolů?
- Ne. - Super.
Tak lez. To dáš.
Vidíš tamhletu hvězdu?
Na okraji té hvězdokupy.
- Vidíš ji? - Jo.
Prý vyhasla už před více než sto lety.
Ale je tak daleko, že k nám její světlo pořád letí.
Tvá máma říkala, že je to jako vzpomínka.
Sedávali jsme tady. Říkala, že život je jako ta hvězda.
A všechny naše vzpomínky, lidi, co milujeme, místa, která jsme navštívili,
to jo to světlo, které vidíme, když je ta hvězda pryč.
Narodil ses tady, vyrostl jsi tady.
Tenhle dóm je to jediné, co znáš.
Je toho tolik, co jsi nezažil.
Jednoho dne to napravíme.
Jak?
Než ses narodil, s mámou jsme se občas vykradli
na jedno místo za východním hřebenem.
Jediné místo, které tady milovala.
Je to tady.
Co je na něm tak úžasného?
Uvidíš. Až budeš starší, uděláme si tam road trip.
Co to je?
To jsme dělávali na Zemi.
Nejlepší způsob cestování. Bude to super.
- Ahoj. - Čau.
Tušil jsem, že tě tu najdu.
Jak to šlo s paní Slaterovou?
Za tři dny mě pošlou na Omegu.
Jakmile skončí lockdown.
Pořád to zvládneme.
Ne, v pohodě. Nemusíme…
Ať je tam cokoli, tvůj táta chtěl, abys to viděl.
Jdeme do toho.
- Jen jsem myslel, že bude víc času. - Já taky.
Marcusi, tohle je moc vysoko. Proč musíme tak vysoko?
- Jsme skoro tam. - Tady je.
Máš svoje prášky?
Jo, mám je.
Proč mě vždycky peskuješ kvůli práškům?
Protože máš srdce velikosti asteroidu.
Jo? Ty máš pusu velikosti černé díry.
To se ti povedlo.
- Ahoj. - Čau.
Co kdybychom to odteď dělali někde níž?
- Ahoj. - Bylo by to lepší.
- Jak to šlo s paní Slaterovou? - Nahání mi hrůzu.
Jo, to všem.
Brácha říkal, že s ní jeden kluk mluvil a pak na dva dny zmizel.
A když ho našli,
říkal, že si nepamatuje, co se stalo.
Víš, že nic z toho není pravda?
Jak to můžeš vědět?
Brácha je génius. Tyhle věci ví.
Ale vážně, jaká byla?
Dala mi čokoládu.
Jako opravdovou čokoládu?
Ty jo, opravdová čokoláda.
Nepamatuju si, kdy jsem ji měl naposledy.
Počkat, co se to děje?
Co je to s váma?
Za tři dny odlétá.
Cože?
Ale další transport měl být až za dva měsíce.
Jeden letí hned po lockdownu.
Ale náš plán pořád platí, ne?
Děláš si legraci?
No jasně. Večer.
Určitě jste připravení?
S tím, co jsme přidali dnes, asi jo.
Kdyby jen věděli, kolik jsme toho ukradli.
- No… - Potřebujeme víc kyslíku.
- Jestli vezmeme ještě něco, všimnou si. - Jo, ale až po dnešní noci.
Hele, mám zadělátor.
- Cože? - Je to na praskliny.
- Těsnicí hmotu? - Jo, přesně tak.
Rychle, zakryjte to.
- Počkat. - Marcusi, pomoz mi to schovat.
Caleb Channing?
Ano, pane.
Popel vašeho otce.
Upřímnou soustrast.
To bylo smutné.
- Jsi v pohodě? - Jo.
Určitě?
To bude v pohodě.
Jen říkám, že pointa lockdownu je, aby člověk nikam nechodil.
Proto je dnešní noc perfektní.
Jakmile budeme venku, nemůžou na nás.
- Je to taková pojistka. - Ale má být meteorický roj.
Vždyť tím straší každou chvíli.
Viděl jsi někdy meteorický roj?
To je hloupá otázka. Jak bych mohl?
Nikdy jsme nebyli venku.
Nemusíš jít, jestli nechceš.
Jasně že chci.
No a co ty? Určitě to zvládneš?
Musí si vzít prášky.
Kámo, můžeš toho nechat?
Přestaň se tak strachovat.
Kdo jiný se bude strachovat?
Chci jít ven.
Tak jo, domluveno.
Hele.
Nemáme přístupové kódy do garáže.
Jak se dostaneme ven?
Mám nápad.
Addison Weaverová? To je tvůj nápad?
Neciv na ni. Jo, to je můj nápad a je super.
Před pár měsíci přiletěla ze Země.
Nemá žádné přátele.
Prý je divná.
To zmáknu.
Její táta je prý vědec.
Takže má kódy ke garážím.
Já ti nevím. Jak říkáš, nemá kamarády.
Takže z ní vylákáme ty kódy?
Hele.
Až se vrátíme, můžeme pro ni udělat něco hezkého.
Ale teď je to jediná cesta.
Dobře.
HISTORIE DRUHÁ SVĚTOVÁ VÁLKA
Ahoj.
Co potřebuješ?
Jmenuju se Dylan.
Super jméno.
Díky. Viděl jsem tě tady sedět, tak jsem si říkal…
Hele, počkej. No tak.
- Hele. - Dávej bacha.
Počkej, Addison.
To nevypadá dobře.
Počkej, no tak.
- Hele. - Co?
- Jen… - Vím, co si o mně myslíte.
Že jsem rozmazlená holka ze Země.
Lidi se mnou mluví, jen když něco chtějí.
Odpověď zní ne.
Zaprvé, nevíš, proč jsem za tebou přišel.
Možná mi bylo líto, že s tebou nikdo nemluví.
Jasně. Skončil jsi?
Dobře, počkej.
Můžeš mě vyslechnout?
- Prosím. - Co?
Můj nejlepší kámoš má odletět. Napořád.
Jeho táta byl ten těžař, co umřel.
Promiň, to jsem…
nevěděla.
Určitě nás napráší. To budeme teprve v pytli.
Musíš být pozitivnější.
Určitě to na nás napráská.
Snažíš se všechny vyděsit?
Proč by nám pomáhala?
Na co potřebujete ty kódy?
Potřebujeme si půjčit jeden rover.
Na co?
Potřebujeme někam dojet.
- Kam potřebujete dojet? - To není důležité.
Je, jestli chcete ty kódy.
Dobře.
Asi den cesty odsud leží kráter.
Je v osmém kvadrantu.
Tam nemá nikdo chodit. Nechodí tam ani těžaři.
Potřebujeme od tebe jen ty kódy, abychom se dostali ven.
Pořád nechápu, proč to chcete udělat.
Už jsem ti to říkal. Jeho táta chtěl…
Jo, chápu, proč tam chce on.
Ale proč ty?
Je to můj kámoš.
Aha, dobře.
- Seženu vám ty kódy. - Fakt?
Pod jednou podmínkou.
Jasně, cokoli.
- Cože? - Chce jet s náma.
Proč?
Nevím. Prý nám ty kódy jinak nedá.
Tohle je špatný nápad. Ne.
- Je to ten nejhorší nápad. - Proč?
- Protože je ze Země. - No a?
Lidi ze Země to mají jinak. Jsou zvláštní.
Ty jsi zvláštní.
Dejme jí šanci.
Neví, jak to mezi náma chodí.
Hele, jestli ji nevezmeme s sebou, nedá nám ty kódy.
Přesně tak.
- Takže hlasujeme. Kdo je pro? - Jo.
- Musí to být jednohlasně. - Dělej, Borney.
- Díky. Nechte mě vyhrát. - To není fér.
- Ne, to ne. - No tak.
- Ne. - Vylijete mi pití.
- Co blbneš? - Skončili jste?
Tak jak teda?
Jdeme ukrást rover.
Jasně, hned to bude. Akorát nevím jak!
Říkal jsem to! Říkal jsem, že je to špatný nápad!
Borney, nepomáháš! Co kdybys…
Super nápad.
Pozor, všichni pracovníci a rezidenti dómu.
Povinný lockdown celého dómu začne za tři minuty.
Měli bychom jít.
Nekecej.
Kyslíku je dost.
- Jo, tohle je fajn. - Tak jo.
- Marcusi? - Mám to.
Určitě víš, jak se to řídí?
Děláš si legraci? Řídí se to samo.
V pohodě.
Běž otevřít dveře.
Abyste odjeli beze mě? Ani nápad.
Já to udělám. Jaký je kód?
Deset, 28, 58.
Deset, 28, 58. Dobře.
Hele, co to je?
Jen něco ze Země. Je to tradice.
Říkal jsi, že je to road trip.
- Tak jo. - Pozemšťani…
Pozor, všichni pracovníci.
Za minutu začne povinný lockdown.
Víš, co je na road tripu nejlepší?
Všechno hodíš za hlavu.
Všechno, co se stalo.
Všechny chyby, které jsi udělal.
Všechny sny, o které jsi přišel.
To, kým jsi měl být.
To, kým tě ostatní chtěli mít.
Jedeme.
Teď se rozhoduješ ty. Ty si vybíráš vlastní cestu.
A pamatuj si, že nejde jen o to, kam máš namířeno.
Jde o to, jak a s kým se tam dostaneš.
Na konci nejsi ten samý člověk, kterým jsi byl na začátku.
V tom magickém místě mezi tím, kde jsi byl, a tím, kam máš namířeno…
jsi svobodný.
Jsi strůjcem svého vlastního osudu.
Zvládli jsme to. Jsme venku.
Koukněte na to.
Ta cesta se vine dál a dál.
- Jsi v pohodě? - Jo.
Tohle bude pecka.
Jsou z nás… něco jako dobrodruzi… Jak se tomu říká?
Strůjci vlastního osudu.
To se mi líbí.
Strůjci vlastního osudu.
- Jste připraveni vidět Měsíc? - Jo.
Jdeme na to!
Navštívíme spoustu míst. Společně.
Bude to zábava.
- Nech mě řídit. - Bude to pecka.
Jdeme na to!
- Co dělá tohle? - Ne, to nemačkej.
A tohle zastaví…
Jedeme už tak dvě hodiny, ale vypadá to, že správně.
Zbývá nám ještě deset hodin.
To není vtipný!
- Nech mě! - Dej sem tu čepici.
Přestaň!
- Hele! - Koukni se na sebe.
- Bože. - Tohle vypadá líp.
Addison, vážně to vypadá líp?
Tohle je ten transport?
Jo.
Čas na prášky.
- Na co je bereš? - Má obrovské srdce.
Podle doktorů za pár let umře.
- Kámo. - Co? Je to pravda.
Neumře, protože bere ty léky.
- Tak to bude v pohodě. - Hele.
Můžeš počkat? Musíš se napít.
Jinak budeš kašlat.
Ty jo.
Hele, pojďte se na to podívat.
Nikdy jsem nic takového neviděl.
Zajímalo by mě, co to má být.
Táta mi o takových věcech vyprávěl.
Když se sem před dávnou dobou poprvé vydali ze Země
a začali tu stavět,
čekali, že Měsíc bude úžasné místo.
Takový ráj.
Naprostý sen všech lidí.
Ale když našli Omegu, všechno se změnilo.
Teď je tady spousta věcí, které se nedodělaly.
Dokážete si to představit hotové?
Jo.
Byla by to pecka.
Jsou budovy na Zemi takhle velké?
Jo, většina ještě větší.
Co je ještě jiné?
- Mezi Zemí a Měsícem? - Jo.
No, tak třeba…
Na Zemi jsou stromy, které na podzim mění barvy.
Voda. Nemáte tu televize.
Od přistání jsem nečetla knihu.
Nemáte tu hudbu, déšť, sníh, vítr, počasí obecně.
Vás tohle neučí ve škole?
Ne. Ve škole nás učí, jak těžit helium, jak se vypořádat s gravitací v dolech
a jak nakládat s vytěženým heliem.
To všechno, aby měli boháči dost paliva na cestu k Omeze.
Je to fakt super program.
Tak jak toho víte tolik o Zemi?
Protože tam táta vyrůstal.
Všichni vaši rodiče vyrůstali na Zemi?
Moji ne. Ale prarodiče ano.
- U Borneyho to byli… - Praprarodiče.
Jo. A Marcus…
Jak dlouho máš rodiče na šutru?
Dlouho.
To vůbec nedává smysl. Je to smlouva na 20 let.
Dvacet let práce a pak letíš s rodinou k Omeze.
Jo, tohle tvrdí.
Ale neřeknou ti, že pokaždé, když se zpozdíš…
Nebo onemocníš…
Nebo jakkoli zdržíš produkci…
Přidají ti k té smlouvě další čas.
Když táta začal těžit, musel nejdřív odpracovat šest let za dědu,
než začal odpracovávat svých 20.
Je to jeden velký podvod.
To mě mrzí.
Nevěděla jsem to.
Je nebe opravdu modré?
Cože?
Je nebe na Zemi opravdu modré?
Jo.
Během dne je úplně modré.
Ty jo.
Calebe, co je v tom kráteru?
Netuším.
Kdykoli o něm táta mluvil,
říkal jen, že pro mámu bylo důležité, abych ho viděl.
Jednou mluvil o potůčku, který se rozděluje na dva.
O potůčku? Uvnitř kráteru?
Asi byl zmatený.
- Určitě je tam poklad. - Ty vidíš poklady všude.
Bude tam! Brácha říkal, že první osadníci, co sem přišli,
s sebou přinesli poklady.
A pak je ukryli na dalekých místech.
Kdyby tu nějaké poklady byly,
dávno by je vzali na Omegu.
To nemůžeš vědět. Až najdu poklad, nechám si ho.
A všichni budete smutní
a budete škemrat, abych se rozdělil.
A já řeknu, že máte smůlu.
Že mi příště budete muset víc věřit
a možná se s váma rozdělím o příští poklad.
Ještě jednou řekneš poklad, a půjdeš ven bez skafandru.
Poklad.
- Tak jo, jdeš ven. - No tak.
Hele.
Když už jsme u toho,
chcete zažít něco zábavného?
Díky.
- Připraveni? - Jo.
- Tak jo, můžeme. - Díky, Borney.
Máš mnohem hezčí skafandr než my.
Koupil mi ho táta.
Kdo půjde jako první?
Měl by jít Marcus.
- Jo. - Rozhodně.
Tak jo.
Dobře.
Koukej, Calebe.
To je boží.
Koukej.
Skáču tak vysoko.
Jo!
Nic takového na Zemi nemáte, co?
Tohle je boží!
Koukejte na to.
To je Země?
- Addison, kde jsi bydlela? - Kámo.
Co?
Víte co?
Užijeme si trochu zábavy.
Na konci deváté směny
jde na pálku
Tollefson se dvěma outy.
Weaver se pokusí ukončit napínavý sedmý zápas.
Jdeme na to, dámy a pánové. Dav už se nemůže dočkat.
Určitě je slyšíte skandovat.
„Weaver.“
- Co to dělá? - Netuším.
A tady je nadhoz.
Tollefson odpaluje!
- Musíš to chytit! - Letí to do vesmíru.
Oběhni mety.
Co?
Tohle je vážně jedna z nejoblíbenějších her?
Jo. S gravitací.
Vážně?
Měsíc stojí za prd.
Mně se to docela líbilo.
- Kam jdeš? - Projít se.
- Nechoď moc daleko. - Dobře, tati.
- Pecka! - Nedělej to!
- Do toho! - No tak!
- Výš už ne! - Pozemšťanko.
Koukej na to!
- Bože. - Vidíte to?
Pamatuj si, že nejdůležitější je odraz.
Čím víc se odrazíš, tím výš poletíš.
Takže si pořádně dřepni
a pak se odraz a otevři ventil.
Je to bezpečné?
- Borney, přestaň fňukat. - Ty fňukáš.
Co to sakra děláte? Snažíte se snad zabít?
Nehysterči.
Stačí pustit trochu plynu na cestě dolů a zpomalit pád.
A co když se přetrhne kabel?
Odletíte do vesmíru!
Ten kabel utáhne několik tun.
Navíc plýtváte kyslíkem!
Je to lahev navíc.
No venku moc kyslíku není.
Nepoužít ji je plýtvání.
Nic hloupějšího jsem neslyšela.
Počkej, Dylane.
Co ty vůbec víš? Myslela sis, že baseball je zábava.
- Má přijít meteorický déšť. - Vidíš nějaké meteory?
No tak, Pozemšťanko.
Přiznej, že se bojíš.
Líbí se mi.
Je super.
Jo, je v pohodě.
Pěkně, Addison!
Tak co na to říkáš?
Nevím. Asi máte trochu pravdu.
Byla to docela sranda.
To dáš.
Tohle je boží!
Připraven?
Ne, asi jsem něco nechal v roveru.
- Tři, dva, jedna. - Cože?
- Start!
Strůjci vlastního osudu!
- To dáš, Dylane. - Jo!
Jo!
Pěkně!
- Jde jí to. - Plácnem si!
Bože!
Jo!
Počkat!
Tak jo, Borney!
Borney!
- Ne! - Borney!
Co budeme dělat?
Já chci dolů.
Poslouchej, Borney, musíš zavřít tu lahev.
Zavři ventil lahve.
Nedosáhnu na ni.
Jestli něco neuděláme, je po něm.
- Co máme dělat? - Já nevím!
Prosím, já chci dolů.
- Musíme rychle. - Rychle co?
- Marcusi, co to děláš? - Marcusi!
Jdu s váma.
Budeš nás navigovat.
- Zůstaň tady a sleduj to. - Ale…
No tak. Potřebujeme tě.
Dobře.
Marcusi, musíš letět trochu doprava.
Až si Borney odpojí lahev, začne padat.
Budeš ho muset chytit.
Zachráníme ho.
Neboj! Zachráníme ho.
- Dáváš to skvěle. - Bojím se.
Zkus zůstat v klidu.
- Dobře. - Rychle!
Borney, Marcus je na cestě.
Potřebuju, abys mě poslouchal. Odepni si lahev.
- Nikde ho nevidím. - Dobře?
To zvládneš.
Vezmi do ruky ten popruh a zatáhni.
Marcusi, pozor!
Marcusi!
- Chyť mě za ruku! - Pomoz mi, Marcusi.
Mám ho.
Neudržím se!
- Nedám to! - Borney!
Bože, pomoc!
Ne!
Jsem za váma!
Bacha!
Baseball byl lepší.
Borney, jsi v pohodě?
- Jo, jsem. - Určitě?
Dobře.
Měl by sis spravit to poutko.
Naštěstí mám zadělátor.
Jsi v pohodě?
Jo, jsem.
Měli bychom se vrátit.
Cože?
Musíme se vrátit do dómu.
Hele, chápu.
Měla jsi pravdu.
Byla to blbost.
Myslíš, že mi jde o to mít pravdu?
Použili jsme příliš mnoho kyslíku.
To nemůžeš vědět.
Říkal jsi, že máme jen jednu lahev navíc. Přišli jsme o dvě.
A o kyslík, co jste použili, abyste je zachránili.
Nemáme dost ani na cestu tam.
Bože. Něco vymyslíme, dobře?
Všichni jsme to dělali. Není to tvoje chyba.
Počkat.
Co získat víc?
Jak?
Máš pořád ten projektor?
K čemu nám bude?
Pojďte se mnou. Ukážu vám to.
ZBÝVÁ URAZILI JSTE
- Ne, zahni doleva. - To…
Tohle je levá.
- Hledáš snad… - Jo.
- Co hledáme? - Počkej, tady.
- Hele! - Přibliž to. Prosím.
Co to je?
Tady vezmeme kyslík.
Je to stará základna.
Těžaři si tam chodili pro zásoby.
Myslíte, že tam něco zůstalo?
Určitě. Navíc se bez toho nedostaneme ke kráteru.
I kdyby to fungovalo,
budeme tam dýl, než jsme čekali.
Jo, ale máme čas. Lockdown není ani v půlce.
No ale dřív nebo později budeme muset spát.
Nejdřív bychom se měli ujistit, že můžeme dýchat.
Jestli nejdeme zpátky, tak kam jdeme?
Na základnu.
Seženeme tam kyslík.
Na jakou základnu?
Vždyť tady není nic kromě…
- Snad ne tahle základna? - A je to tady.
Děláte si legraci? Na tuhle základnu?
Tam nemůžeme.
Borney, jsou to jen příběhy.
Počkat, co?
Co? Vesmírní duchové.
- Musíme jet zpátky. - Nejedeme zpátky.
Borney, vesmírní duchové neexistujou.
To nevíš. Myslíte si, že víte všechno.
- Brácha říkal… - A dost.
Víš co? Tvůj brácha stojí za prd.
- To vezmeš zpátky. - Ne.
To teda jo.
Ne, protože ti motá hlavu.
Vypráví ti příběhy,
kvůli kterým se pak bojíš vlastního stínu.
- Je to břídil! - Ty jsi břídil!
- Ale on je větší! - To stačí.
Aspoň nemám v rodině zbabělce.
Co jsi to řekl?
- Pojď sem! - Hele!
- Dost! - Zopakuj to!
- O bráchovi mluvit nebudeš! - Přestaňte!
- Zopakuj to! - Nech mě!
- Stačí! - Nech mě!
- Nech ho. - Slyšel jsi ho?
Všichni toho nechte!
Takhle chcete strávit poslední dny spolu?
No tak.
Promiň.
Mrzí mě to.
Neměl jsem to říkat.
Taky se omlouvám.
Mám tě rád.
Jo, já tebe taky.
Vážně myslíte, že tam bude kyslík?
Měl by být. Základna sloužila k zásobování.
Ale to už je dlouho.
Jak dlouho?
- Hele. - Co to…
Co?
Čím dřív rozsvítíme světla, tím dřív najdeme kyslík.
- Přesně. - Jo.
No tak.
Opatrně.
Vesmírný duch!
Panebože!
Tihle duchové mají dobrý vkus.
- Co to… - Co to je?
Tohle není základna, ale ukázkový dům.
Cože?
Když developeři na Zemi staví nové čtvrti, hezké čtvrti,
tak nejdřív postaví jeden dům jako ukázku.
Takhle by tu vypadaly domy?
To vypadá moc hezky.
Ty figuríny jsou děsivé, ale…
Aspoň nemusíme spát v roveru.
Ty v roveru budeš spát, protože chrápeš.
Těším se, až odložím skafandr.
Mělo by tu být vybavení.
Kde všechno je?
Je tady spousta místností.
Jo, asi máš pravdu.
O kom to Borney mluvil?
- V roveru. Koho… - Vím, o čem mluvíš.
Na co to chceš vědět?
Bože, jsi tak…
Zapomeň, že jsem se ptala. Žádný kyslík tu není.
Tak jo, dobře.
Víš, jak jsem říkal, že tátovi zbývalo šest let po dědovi,
než mohl začít pracovat na svých?
Jednoho dne už to nezvládal.
Rozhodl se, že se vkrade na loď zpátky na Zemi.
Řekli mámě, že ho našli po startu.
Tohle nedělej.
- Co nemám dělat? - Tohle.
Jak tam stojíš a koukáš na mě, jako že je ti mě líto.
Chceš někoho litovat? Lituj Borneyho.
Mám ho rád, ale není tu na to stavěný.
A Marcus? To srdce má určitě z toho,
že je tu jeho rodina tak dlouho.
Má to z toho.
Chceš někoho litovat?
Lituj je. Já to nepotřebuju.
Litovat? Já jsem…
Myslíte si, že jste jediní, kdo má v životě problémy.
Myslíš si, že já mám super život?
- Netuším. - Ne, netušíš.
Nevíš o mně vůbec nic.
Jsem jen holka, co vám pomohla,
abyste se mohli vydat ven.
Viď?
Nelituju tě.
Jen jsem tě chtěla poznat.
Nechrápu.
Děláš si srandu?
To chrápání je slyšet až na Omeze.
To není pravda.
Jak to můžeš vědět, když spíš?
Věděl bych to.
To je spousta věcí.
Zabere to celou věčnost.
Myslíš, že si to Caleb užívá?
Vím, že je smutný kvůli odletu a tátovi.
Ale…
Chci, aby si to užil.
Já taky.
Slib, že budeš vždy brát ty prášky.
Slib mi to!
Dobře, slibuju.
Tati?
Jsi tady?
Co?
Proč sedíš ve tmě?
Nevychází to.
Cože?
Není dost času.
Nevychází to.
Tati,
o čem to mluvíš?
Když byla tvá máma těhotná, bála se, že tady uvízneš.
Že ti bude 18, než vyprší smlouva.
Ale ty výpočty seděly.
Pokud bychom tvrdě makali.
Ale pak máma onemocněla.
A já si vzal příliš volna.
Chtěl jsem to dohnat.
Než ti bude osmnáct.
Než ti taky dají 20 let.
Snažil jsem se. Fakt jsem se snažil.
Calebe, jsi tam?
Našli jste něco?
Jo. A nejsou to jen kyslíkové lahve.
Našli jsme hostinu!
CryoGourmet MĚSÍČNÍ ZÁSOBA JÍDLA
To je teda véča.
To bylo super.
Netušil jsem, že existuje tolik druhů jídla.
Dáš si?
- Pecka. - To byl mazec.
Už nikdy nechci nic jíst.
Mám v puse tolik chutí, že nevím, co s tím.
Co to je?
Píšou tu „sušená zmrzlina“.
Je to dobré?
Nic lepšího jsem nikdy neměl.
- Ochutnám to. - Počkej.
No tak, ukaž.
- Dej mi. - Hele.
Není to jen pro tebe!
- To je žrádlo. - Nemůžeš…
- Není to jen tvoje. - Rozděl se.
Jo.
No tak. Kousek.
Takže celý svět byl ve válce.
Umřely miliony lidí.
To je masakr.
A to není všechno.
O 20 let později se to stalo znova.
Člověk učebnicím dějepisu těžko věří.
Vám by se líbily.
Píše se tam o věcech, co se staly před tisíci lety.
Různé kultury a náboženství…
Je to tak krásné, ale zároveň tak smutné a…
Nevím. Prostě to, že se to všechno stalo.
Lidi, kteří si mysleli, že Země je středobodem vesmíru.
Byla pro ně vším.
Dnes každého zajímá jen Omega.
Brácha miloval historii.
Máš bráchu?
Jo, jmenuje se Charlie.
Je mu deset.
Právě je s mámou na lodi k Omeze.
Když…
se naši rozvedli…
mámě nestačilo odstěhovat se z domu jako normálním lidem.
Rozhodla se, že stráví 75 let v kryospánku,
aby tátu už nikdy nemusela vidět.
A táta
ji z nějakého důvodu, nemohl nechat mít poslední slovo.
Takže taky opustil Zemi.
A teď jsme tady.
Charlieho na tu loď vzala před rokem.
Přišla jsem o něj.
To mě mrzí.
Nepotřebuju, abys mě litoval.
Borney, opatrně. Dávej pozor. Ne…
Borney.
Vítejte v projektu Alfa.
Jste jedni ze šťastlivců, kteří mají tu možnost
zakoupit jeden z našich luxusních bytů
na povrchu Měsíce.
Těšíte se?
Posloucháte rádio Alfa.
Pojďme si poslechnout nějaké staré hity.
Z jaké je to doby?
Na mě nekoukejte. Nikdy jsem to neslyšela.
Kéž by stavěli dál.
Mohlo se tu moc hezky žít.
Tohle místo není pro nás.
Nikdo tu už žít nebude.
Poslouchejte mě.
Tohle místo reprezentuje všechny jejich plané sliby.
Smlouvy, které lidi podepsali.
Mohli to tu udělat super, ale bylo jim to jedno.
Proč to není jedno i nám?
Jo.
- Jo. - Jo!
- Strůjci vlastního osudu! - Jo!
Jo!
Ahoj.
Rád tě poznávám. Ahoj.
Ne.
Přestaň! Tohle ovládá kyslík.
Dobře ty.
Jo!
Nemůžeš spát?
Brzo budu spát jak zabitý.
To není sušenka.
Cože?
Už jsem jednu měl.
Často mluví ze spaní.
Jako vážně?
Je to fakt zvláštní.
Spousta lidí jen mumlá, Dylan se dohaduje.
Budeš jim chybět.
Já vím.
Poprvé jsem Dylana poznal tu noc, kdy mi umřela máma.
Šel jsem do skladu.
Několik hodin vkuse jsem brečel.
Pak jsem si uvědomil, jaký mám hlad.
Říkal jsem si, že když si po tom všem dám sendvič,
bude to lepší.
Ale když jsem k tomu skladu přišel, byl zamčený.
Co jsi dělal?
Namířil jsem si to zpátky do noclehárny
a najednou Dylan vylezl průduchem nad dveřmi.
Prý se tam už několik měsíců vkrádal a bral jídlo pro mámu.
Tak jsme se tam vkradli a strávili zbytek noci
v obří lednici jedením sendvičů.
Vůbec jsem ho neznal,
ale stejně tam se mnou seděl celou noc.
Proč mi to říkáš?
Myslím, že to pro něj bude těžké.
Až budu pryč.
Těžší než pro ostatní.
Bude potřebovat někoho, kdo s ním bude jíst sendviče.
Skoro ho neznám.
Mě taky neznal.
Jsme si docela podobní.
Jak to myslíš?
Ani jeden z nás nemůže být sám sebou.
Oba jsme někdo jiný.
Já jsem holka ze Země
a ty jsi kluk, co ztratil rodiče.
Už jsem ti říkal, že to nemá být zelené.
Jo.
Už tam budem?
Ne.
Jsme o pět minut blíž, než když ses ptal naposled.
Jak dlouho ještě?
Mapa říká, že už jenom kilometr.
Co to je?
Co to dělá?
Já nevím. Prostě…
Co?
Co jsi udělal?
Nic jsem neudělal. Je to starý model…
No tak.
Jsme v pytli.
No tak.
Dobře.
Kolik kyslíku jsme si vzali?
Ne dost na to, abychom došli zpátky.
A co vydat se ke kráteru?
Na to nám kyslík vystačí, ale…
Nevím.
Hele, co to děláš?
- To je nouzový signál. - Jo.
Jsme v pustině v rozbitém roveru.
Panebože.
Budeme ve strašném maléru, až nás najdou.
A ještě ve větším, když nás nenajdou.
Dobrá zpráva je, že nás nezachrání dřív,
než skončí lockdown.
Máme spoustu času dojít ke kráteru.
Nechcete snad vědět, co tam je?
Co?
Musíš mi něco slíbit.
Slíbíš mi to?
Dobře.
Kdyby se mi cokoli stalo,
slib mi, že se vydáš ke kráteru, jak jsme o tom mluvili.
Počkej, co by se ti mělo stát?
Nic.
Jen…
Slíbil jsem to tvé mámě.
Tu noc, co umřela,
jsem ji držel za ruku a slíbil jí, že to tam uvidíš.
Tak mi to slib.
Slib, že tam půjdeš.
Dobře. Slibuju.
Ať se stane cokoli.
Hledej místo s potůčkem.
Rozděluje se na dva.
To je to místo, kam se musíš podívat.
Tati, nevím, co to znamená.
Neboj, to pochopíš.
Uvidíš.
Dobře?
Tak jo.
Hodný kluk.
Calebe.
Mám tě rád.
Strašně moc.
Víš to, viď?
Jo, tati. Taky tě mám rád.
Chlapče můj.
Hele?
Jsme tady.
Pojďte.
Zvládli jsme to.
- Co to je? - Ty jo.
Zvládli jsme to. Jsme tady.
Jo.
Kdo bude dole poslední, nedostane poklad.
Počkej, Borney.
Marcusi?
- Užila sis na Zemi někdy tolik srandy? - Ani smykem.
Tak jdeš?
Jo.
Dobře.
Jo.
Calebe, to je boží!
Jo!
MINULOST NIKDY NENÍ MOC DALEKO
Našel jsi něco, Marcusi?
Pořád hledám.
Pojďte se podívat na tohle.
MINULOST NIKDY NENÍ MOC DALEKO
Co to znamená?
Hele, našel jsem otevírání dveří.
Brzo to zjistíme.
Jdeš první, Calebe.
To dáš.
No tak.
Tohle má být ono?
Je to jen obrovská prázdná místnost.
Tohle nebude to místo.
Možná je to, co tu bývalo, pryč.
Páni.
„Na zlatých křídlech jsme doletěli ke hvězdám.
Nikdy však nezapomeňme na nebesa, jež jsme nechali za sebou.“
Co to děláš?
V takovéhle místnosti jsem už byla.
Dejte mi chvilku.
Ty jo.
Mazec!
Co se děje?
Podle mě umřeme.
Neumřeme, Borney.
Dejte tomu chvilku.
Vidíte to?
Koukej, Marcusi.
To je nádhera.
Páni.
Neuvěřitelné.
To je…
Tohle je Země.
Náš domov.
Koukejte!
Fakt je modré.
Vidíte? Říkal jsem, že tam bude poklad.
- Co? - To ne.
Co se stalo?
To je všechno?
Nevím.
- Ne, to ne. - Já to chci zpátky.
- Zapneš to? - Kam to zmizelo?
- Můžu to zkusit. - Prosím.
Co jsi našel, Calebe?
Grace Channingová 2224–2250
Tvůj táta by tohle chtěl.
Byl by na tebe hrdý.
To neříkej.
Cože?
Calebe, zastav.
Hele, chápu, že je to těžké.
Ale nemůžeš prostě…
Nebyla to nehoda.
V dolech.
To, co se stalo, nebyla nehoda.
Táta věděl o té pojistce ve smlouvě.
Že když se mu něco stane, poletím na Omegu.
Až se vrátíme, řeknu to paní Slaterové.
Cože?
Třeba tu smlouvu zruší.
Mohl bych tu zůstat.
Hele, všechno tohle stojí za prd.
Ale je to jedno.
Dostaneš se pryč.
Ať si myslíš, že tvůj táta udělal cokoli, měl tě rád.
Já bych dal cokoli, abych se dostal pryč.
My všichni. Vždyť to víš.
Ale strávíme tady zbytek života.
A to je v pohodě.
Víš proč?
Protože až odletíš, poletí s tebou i kus nás.
Poletíš za nás za všechny.
Bude to super.
- Zapomeneš na tohle místo. - Ne.
Jo, zapomeneš.
A měl bys.
Calebe, máš toho tolik před sebou.
Uvidíš a zažiješ toho tolik.
Budeš vůdce.
Někdo, na koho lidé spoléhají.
Někdo, kdo jde do věcí, kterých se ostatní bojí.
Nedovolíme, abys tu šanci zahodil.
Marcusi!
Panebože!
- Marcusi! - V pohodě.
Jsem v pohodě.
- Co se stalo? - V klidu.
Má příliš nízký tep.
Ale vzal si všechny prášky.
Nikdy jste nebyli venku, co?
Ne.
Gravitace může ovlivňovat jeho tlak.
Dej mi další prášek.
Nemůžu. Jsou v roveru.
- Sakra. - Proč jsi nic neřekl?
Nechtěl jsem kazit výlet.
- Prosím, to ne. - No tak.
Musíme ho dostat do roveru.
Tak jo, jdeme.
No tak.
Jsem za tebou, Marcusi.
No tak. Pojď.
Chyť mě za ruku.
Co to bylo?
Meteorický roj.
Utíkejte!
Pomůžu ti.
Bacha.
Utíkejte.
Rychle.
Rover je tamhle.
- Musíme utíkat. - To nedáme.
Ale dáme. Podívej se na mě.
- Nemůžu. - Chceš, abychom tu umřeli?
- Chceš, aby umřel Marcus? - No.
Tak mi řekni, že to dáš.
Dám to.
- Řekni, že to dáš. - Dám to!
Tak utíkej!
Jděte! Budu vám krýt záda.
- No tak. - Jdeme.
Rychle!
Tudy!
No tak! Rychle!
Borney, jsme hned za tebou.
Rychle, musíme běžet.
Musíme dostat Marcuse do roveru.
Kde je Addison?
Addison, kde jsi?
Addison!
- Tamhle! - Jestli nás slyšíš,
- jdeme pro tebe, Addison. - Pojď.
Tak jo.
Ne! Dylane, nechoďte sem.
Dylane, slyšíš mě? Odpověz!
Ahoj!
Užíváš si to?
- Tak jo, jdeme. - Bacha!
Ne!
Dylane!
Musíme…
- Borney, dveře… - Neboj.
- Počkej. Dveře. - Neboj se.
Dveře jsou zavřené. Neboj.
Sakra.
Tak jo.
Musím zadělat ty praskliny.
- Bude to fungovat? - Nevím.
Nemůžeme tu zůstat. Musíme ho dostat pryč.
- Jo. - Musíme jít.
Neboj. Všechno dobře dopadne.
Kde jsou všichni?
- Připravená? - Jo.
Jdeme.
Panebože!
Pomůžu ti.
- Musíme… - Zvedni ho.
Jdeme!
Borney, otevři!
Co se stalo?
- Je… - Je v pohodě.
Je v po…
Je v pohodě. Jen…
Brzo tu budou záchranáři.
Nebudou.
Kvůli tomu roji.
Pořád jsou v lockdownu.
Nikdo nejede.
Ne, to neříkej.
- Promiň. - Ne, to…
To neříkej.
Dobře. Budou tady. Přijedou.
Všechno bude v pohodě.
Přijedou.
Addison…
Co se stane, až dojde kyslík?
No…
s klesající hladinou
se ve skafandru bude hromadit oxid uhličitý.
Začnete být hrozně unavení.
Jakmile usnete, skafandr se vypne.
Bude se snažit, aby kyslík vydržel co nejdýl.
A nakonec se ze spánku…
už neproberete.
Je to pokojné.
No…
nezní to tak hrozně.
Calebe?
Jsem tady, kamaráde.
Jak dlouho jsem spal?
Docela dlouho.
Pár hodin.
Co záchranáři?
Už jsou na cestě.
Všechno bude v pohodě.
Lhaní ti moc nejde.
Co oni?
Jen spí.
Neměl jsem vás sem brát.
Ty jsi pako.
Lepší dva dny jsem nezažil.
Platí to i o nich.
Viděli jsme oblohu.
Krásně modrou.
Nic úžasnějšího jsem nikdy neviděl.
Tak přestaň brečet, jak se cítíš hrozně.
K ničemu jsi nás přece nenutil.
Dotáhnul bych tě sem, i kdybys nechtěl.
- To je asi pravda. - To si piš.
A nesměj se.
Plýtváš kyslíkem.
Vždycky budeš můj nejlepší kámoš.
Ať se děje cokoli.
Já vím.
Dylane?
Co se děje? Dylane?
Dylane.
Rovere?
Tady záchranný vůz dva. Slyšíte nás?
Vidíme vás a míříme k vám.
Ozvěte se.
Dylane?
Kluci?
Opatrně, ne tak rychle.
Máš toho hodně za sebou.
Jsou všichni v pohodě?
Všichni jsou v pořádku.
Cesta proběhla úspěšně.
Cesta?
Jaká cesta?
Transport.
Jsi na Omeze, Calebe.
Cože?
Ne.
To ne.
Ne!
- Musím jít. - Nemůžeš.
- Musím jít… - No tak. Klid.
Byl jsem v roveru. Usnul jsem. Nerozloučil jsem se.
Zpočátku je to těžké.
Bude trvat, než si zvykneš.
Tohle ti pomůže.
Co to je?
Zprávy z měsíční kolonie.
Za 75 let, co jsi spal.
Budeš tu bydlet u pěstounů.
Odpoledne přijdou.
Těší se, až tě poznají.
Ahoj. Tohle uslyšíš až za dlouhou dobu,
což je fakt divné.
Je tu pár lidí, co tě chtějí pozdravit.
Ahoj!
Do čeho mám mluvit?
Dej hlavu k mikrofonu.
Aha, sem. Ahoj Calebe!
Ahoj Calebe. Snad se ti tam líbí.
No tak, nezdržujte.
Nemáme moc času.
Chtěli jsme ti říct, že jsme všichni v pohodě,
aby ses nebál, až se probudíš.
- Addison mluvila s tátou… - Řvala jsem na něj.
Jo, řvala na něj.
Prý mě nechají jednou ročně použít vysílač.
Prý to není úplně běžné.
Takže až se vzbudíš, budeš toho muset spoustu dohnat.
Hele, a nesmutni, dobře?
Všechno bude v pohodě.
U tebe, u nás, všude.
Mám tě rád!
Já taky!
Addison tě má taky ráda.
Ahoj, kámo.
Nemůžu uvěřit, že je to už rok.
Nevím, co jsi před odletem řekl Addison,
ale ta holka mě nenechá na pokoji.
Celý rok sem chodí se sendviči.
Ale zas tolik mi to nevadí.
Všem moc chybíš.
Pořád o tobě mluvíme.
Těžko se mi věří, že je to tak dlouho.
Přijde mi, jako bychom tu cestu plánovali včera.
Ahoj, ráda tě poznávám.
A teď tady makám v dolech.
Aspoň mi ta škola k něčemu byla.
Jo.
Ale není to tak hrozné.
S Borneym jsme ve stejném týmu.
A Marcus se snaží taky dostat k nám.
- Addison pořádá protesty. - Tudy.
Chce, aby se změnily smlouvy.
A víš co?
Jednoho dne jsme šli chodbou
a vzala mě za ruku.
A pak jsme… ani jeden toho druhého nepustili.
Calebe, zmákla to!
Vážně to zmákla!
Donutila je změnit ty smlouvy.
Nedodělané roky se už nebudou převádět na další generaci.
A s Borneym zakládají výbor.
Budou usilovat o výstavbu těch starých projektů.
Borney nosí oblek.
Ale i tak si z něj děláme legraci kvůli vesmírným duchům.
Vím, že letos volám dřív, ale nemohl jsem čekat.
Požádal jsem Addison o ruku.
Řekla ano!
Když si vzpomenu na to, jak jsem ji potkal…
Jak jsme se báli přizvat holku ze Země.
A víš co?
Marcus založil baseballovou ligu.
Pořád tu hru nechápu, ale děti to tady baví.
Teď má celý tým, který mu připomíná léky.
Jsme hlavně rádi, že je pořád tady.
Addison je těhotná.
Bude ze mě táta.
- Ahoj. - Chápeš to?
- Kde to najdu? - Jdi po cestě…
- Koukám na všechno, co se změnilo. - Díky.
- Ahoj. - Na naše životy a domovy.
Za všechno vděčíme tobě.
To ty jsi nás vytáhl z dómu a ukázal nám, jak to tu může vypadat.
A my jsme ten svět vybudovali.
Je to zvláštní.
Čím víc času uběhlo,
tím víc si uvědomuju, co ten výlet vlastně znamenal.
Jsou chvíle, které zažiješ jen jednou.
A to jsou ty, na které nezapomeneš.
Žijí dál jako příběhy.
A nikdy se s nimi nemusíš rozloučit.
Je zvláštní přemýšlet o tom, že ses zastavil v čase.
Ani netušíš, kolik radosti nám za ta léta přineslo,
když jsme si představili, jaká úžasná dobrodružství tě čekají.
Příští týden beru vnoučata ke kráteru.
Chápeš to?
Žije se nám tady dobře.
Jsme strůjci svých vlastních osudů.
A teď je řada na tobě,
aby ses stal strůjcem toho svého.
Ahoj.
Říkali mi, že tě tu najdu.
Tohle asi patří tobě.
Kamarádím se s tvou ségrou.
Počkej, nejsi Caleb?
Ségra o tobě ve svých zprávách hodně mluvila.
Musela mi to strčit do tašky, než jsem odletěl.
Asi chtěla, abych ti to dal.
Myslel jsem, že už to neuvidím.
Myslím, že si máme o čem povídat.
Vážně jste ukradli rover a jeli jste po Měsíci?
To si piš.
Prý jste někoho skoro odpálili do vesmíru.
Neodpálili jsme ho do vesmíru.
Jen jsme hráli na startovanou.
- Co to je? - Hra.
Potřebuješ na to kyslíkovou lahev,
kterou otočíš a držíš ji před sebou.
Takhle.
Proč ji musíš otočit?
Protože to funguje jako pohon.
To mi přijde nebezpečné.
Jo, tvoje ségra to viděla stejně.
Budu tu potřebovat provést.
Zvládneš to?
Já? Fakt?
Co děláš zítra?
Zřejmě se vydávám na dobrodružství.
Překlad titulků: Lucie Tatransky