COLONIE MINIERĂ SELENARĂ
ANUL 2257
Atenție, angajați și locuitori ai domului!
Din cauza ploii de meteori, lockdownul începe în șapte minute.
Vă rugăm să vă întoarceți în locuințe până la următorul anunț.
Repet, lockdownul începe în șapte minute.
Cât mai durează? Începe lockdownul.
Mersi! N-auziserăm anunțul care ne-a spart timpanele.
- Ăla e normal să clipească? - Nu vă pricepeți să fiți răi.
- Ai putea să ne ajuți. - Datorită mie suntem aici. Ajut.
- Măcar îmi dai cheia aia? - Vorbesc serios! De ce clipește?
Probabil pentru că-l furăm.
Spune un pic mai tare, poate nu s-a auzit în microfoane.
Stai calm, geniule. Nu sunt microfoane aici.
Pe bune, nu-i nevoie să porți aia.
Așa crezi tu! Probabil au identificare facială.
- Borney, e garaj, nu seif de alimente. - Și arăți ca un prost.
Mi-a spus frate-miu odată că un puști a fost prins aici
și l-au închis într-o celulă de lângă complexul Terra,
unde a rămas 60 de ani.
- Iar faci chestia aia. - Ce?
Catastrofezi.
- Ăsta nu-i cuvânt. - Ba e.
E cuvânt.
Ce s-a auzit?
Ascundeți-vă!
Repede!
Unde e lumea?
În lockdown, cum trebuia să fim și noi de 30 de minute.
Bine, bine…
Au plecat.
Catastrofez, auzi!
Dylan, începe lockdownul. De ce durează atât?
Catastrofez…
Tu cât de repede pornești un rover fără cheie?
- Da! - Ce ziceți de asta?
- Ai zis că nu sunt alarme. - Da, la uși!
- Cum adică… - Nimeni nu mă ascultă!
O să ne petrecem viața într-o celulă!
- Fă ceva, oprește-o! - Da, imediat! Habar n-am cum!
- Cum adică? - Tu ai pornit-o!
Taică-tu e om de știință. Fă ceva!
Ești Caleb, nu? Eu sunt Maria Slater.
Scuze că ai așteptat.
Mai sunt doar câteva ore până la lockdown și este harababură.
MAI DEVREME ÎN ACEEAȘI ZI…
Vrei o ciocolățică?
E veritabilă. A sosit cu naveta-cargobot în dimineața asta.
Caleb, știi că în contractul tatălui tău sunt incluse beneficii în caz de deces?
Da, doamnă.
În caz de deces muncind în mină,
orice rudă de-a lui din colonie va fi transferată pe Omega.
Așa e. E important să înțelegi
cât de mult apreciem sacrificiul tatălui tău.
Nici nu-mi imaginez cum te-a afectat pe tine.
Înțeleg că ți-ai pierdut și mama cu câțiva ani în urmă.
Șapte.
A murit acum șapte ani.
Călătoria spre Omega, după cum probabil că știi deja, durează 75 de ani.
Pe toată durata călătoriei vei fi în somn criogenic, desigur.
Odată ajuns, va fi ca și cum te-ai trezit după un somn lung și liniștit,
la aceeași vârstă de acum.
E musai să plec? Nu pot rămâne aici?
Mă tem că nu e posibil.
- Probabil îți vor lipsi prietenii… - N-o să-i mai văd niciodată.
- Când ajung, ei vor fi bătrâni sau morți. - O să-ți faci alți prieteni pe Omega.
Părinții tăi au făcut sacrificii ca tu să te bucuri de șansa asta.
Cei care vin aici și lucrează în mină
petrec ani alimentând navele de transport către Omega
pentru ca familiile lor, copiii lor, să poată pleca și ei.
Atenționarea de ploaie de meteori durează 72 de ore.
După ce se ridică lockdownul și primim undă verde,
vei pleca cu următoarea navă de transport.
Am crezut că următoarea navă pleacă peste două luni.
Programul plecărilor e flexibil.
Știu că probabil că nu pare așa acum,
dar chiar e începutul unei vieți deosebite pentru tine.
Hai că poți, Caleb!
Nu te teme!
Și dacă pic?
Vai…
Ar ieși tare urât. Putem coborî dacă vrei.
Nu e musai.
Dar dacă urcăm, ajungi sus singur.
- Înțelegi de ce? - Da.
Vrei să cobori?
- Nu. - Bravo.
Haide! Sus!
Vezi steluța de acolo?
La marginea acelui roi.
- O vezi? - Da.
Cică s-a stins acum mai bine de o sută de ani.
Dar e atât de departe, încât ultima ei lumină n-a ajuns încă.
Mama ta zicea că e ca o amintire călătorind prin timp.
Stăteam aici și-mi spunea că viața e exact ca steaua aia.
Amintirile avute, oamenii iubiți, locurile vizitate
sunt lumina pe care o vedem, deși steaua s-a stins.
Ai fost născut și crescut aici.
Domul e singura lume pe care o știi.
Atâtea amintiri pe care nu ți le-ai făcut…
- O să ne ocupăm de asta cândva. - Cum?
Există un loc în care ne furișam eu și mama ta
înainte să te naști, imediat după creasta estică.
E singurul loc de aici pe care-l adora.
- Aici. - Ce-l face așa deosebit?
O să vezi. Când mai crești un pic, o să facem o plimbare cu mașina.
- O ce? - Ceva ce se făcea pe Pământ.
Cel mai bun mod de a călători.
- Salut.
Știam că aici te găsesc.
Cum a fost cu dra Slater?
Mă urcă într-o navă în trei zile. Imediat ce se termină lockdownul.
- Tot ar fi timp să ne facem treaba. - Nu, lasă, nu e nevoie…
Nu! Nu știu ce e acolo, dar tatăl tău a vrut să vezi acel loc.
Mergem.
- Dar am crezut că avem mai mult timp. - Și eu.
Marcus, e prea sus. De ce trebuie mereu să urce atât?
- Mai e puțin. - Vine…
- Ți-ai luat pastilele? - Da, le-am luat.
- De ce mă tot bați la cap cu pastilele? - Fiindcă ai inima cât un asteroid.
Da? Tu ai gura cât o gaură neagră.
Bună asta!
- Salut.
De acum ne putem vedea mai aproape de sol?
- Salut! - Aș aprecia.
- Cum a mers cu domnișoara Slayer? - Mi-e frică de ea.
Tuturor ne e frică.
Frate-miu mi-a zis că un puști a fost obraznic cu ea și a dispărut două zile.
Când l-au găsit, nu-și amintea nimic din ce se întâmplase.
- Nimic din ce-ai zis nu-i adevărat. - De unde știi tu?
Frate-miu e genial, știe chestiile astea.
- Serios vorbind, cum e tipa? - Mi-a dat ciocolată.
Ciocolată adevărată? Frate, ciocolată adevărată…
Nici nu-mi amintesc când am mâncat ultima oară.
Stați așa… Ce se întâmplă? Ce aveți?
- Pleacă în trei zile. - Poftim?
Dar următoarea navă pleacă peste două luni.
Trimit una imediat după lockdown.
- Dar mergem oricum, nu? - Glumești, nu?
Plecăm diseară.
Sigur suntem pregătiți?
Cu ce am adăugat azi, cred că avem destul.
Vă imaginați ce ne-ar face dacă ar afla câte chestii am furat?
- Da. - Ne mai trebuie oxigen.
- O să bage de seamă dacă mai luăm. - Da, dar nu bagă de seamă până diseară.
Uitasem! Am adus un acoperitor de crăpături.
- Un ce? - Acoperă crăpături.
- Adică tub de etanșare? - Dacă vrei termeni tehnici…
Repede! Acoperiți totul!
- Stai! - Ajută-mă să ascund asta.
Caleb Channing?
Da, domnule.
Cenușa tatălui tău.
Condoleanțe.
Ce deprimant…
- Te simți bine? - Da.
Sigur?
E totul în ordine.
Lockdownul e exact ca să ne împiedice să plecăm.
De aia e perfect diseară.
Odată ce ne îndepărtăm, nu ne mai pot urmări.
- E ca o asigurare. - Bine, și ploaia de meteori?
Da, sunt avertizări din astea mereu. Ai văzut vreodată o ploaie de meteori?
Ce întrebare prostească! Cum să văd? N-am fost niciodată afară.
- Nu e musai să vii dacă nu vrei. - Bineînțeles că vin.
Dar tu? Sigur poți?
- Să aibă pastile la el! - Frate, încetezi cu pastilele?
- Nu te mai îngrijora, nu-ți face bine. - Dacă nu eu, cine?
Vreau să merg afară.
Atunci așa rămâne.
Auzi… Nu avem codurile de acces de la garaj. Cum ieșim?
Am eu o idee.
Addison Weaver. Asta e ideea ta?
Nu te holba. Da, asta e ideea mea și e perfectă.
A venit de pe Pământ acum câteva luni. Nu are prieteni.
- Cică e ciudată. - Mă descurc eu cu ea.
Iar tatăl ei e în echipa științifică. Are codurile tuturor garajelor subterane.
Nu știu ce să zic… Ai zis și tu, n-are niciun prieten.
- Ne purtăm frumos doar pentru coduri? - Ascultați-mă…
Facem ceva foarte drăguț pentru ea la întoarcere, bine?
Dar acum doar așa reușim.
Bine…
ISTORIE AL DOILEA RĂZBOI MONDIAL
Bună.
Te ajut cu ceva?
Mă cheamă Dylan.
Mișto nume.
Mersi. Te-am văzut stând aici și m-am gândit că…
Stai! Așteaptă!
- Haide! - Fii atent!
Stai, Addison!
Nu cred că merge bine.
Așteaptă!
- Stai! - Ce vrei?
Știu ce credeți toți despre mine. Sunt doar o pământeancă răsfățată, nu?
Oamenii nu vorbesc cu mine decât când vor ceva.
Orice ai vrea, nu.
În primul rând, nu știi de ce am venit să vorbesc cu tine.
Poate că nu-mi place că nu-ți vorbește nimeni.
- Super! Gata discuția? - Așteaptă.
Mă asculți?
- Te rog! - Ce e?
Prietenul meu cel mai bun va pleca. Pentru totdeauna.
Tatăl lui e minerul care a murit săptămâna trecută.
Îmi pare rău, n-am…
N-am știut.
Sigur ne pârăște drei Slayer. Atunci chiar ne-am ars.
Fii mai sigur pe tine.
Sunt foarte sigur. Sunt sigur c-o să ne pârască.
- Încerci să ne sperii pe toți? - De ce ne-ar ajuta?
La ce vă trebui codurile?
Vrem să împrumutăm un rover cu rază mare de acțiune.
- De ce? - Trebuie să mergem undeva.
- Unde? - Nu contează.
- Ba contează dacă vrei codurile. - Bun…
E un crater la o zi distanță de aici. În al optulea cvadrant.
Nimeni nu are voie acolo, nici măcar minerii.
De la tine nu vrem decât codurile ca să luăm roverul și să ieșim.
Tot nu înțeleg de ce faci asta.
- Ți-am spus deja. Tatăl lui a vrut… - Nu, pe el îl înțeleg.
- Dar tu? - Fiindcă e prietenul meu.
Da, bine.
- Îți fac rost de coduri. - Serios?
- Cu o condiție. - Da, sigur, orice.
- Ce vrea? - Să vină și ea cu noi.
- De ce? - Nu știu. Cică doar așa ne dă codurile.
E o idee proastă. Ba nu.
- E cea mai proastă idee. - De ce?
- Fiindcă e de pe Pământ. - Și?
- Pământenii sunt altfel. Sunt… ciudați. - Tu ești ciudat.
- Să-i dăm o șansă. - Dar nu știe mersul lucrurilor.
Nu ne dă codurile decât dacă o luăm cu noi. Așa e?
Da.
- Atunci votăm. Cine e pentru? - Da.
- Trebuie să fie unanim. - Pune odată mâna aia aici!
- Mersi. Vreau să câștig! - Trișezi!
- Nu! - Încetați!
- Nu. - Îmi vărsați băutura.
- Ce faceți? - Mai aveți?
Ce ați hotărât?
Hai să furăm un rover!
Da, imediat o opresc! Habar n-am cum!
Ce v-am spus eu? Am zis că e o idee proastă!
Nu ești de niciun ajutor, așa că…
Da! Merge și așa.
Atenție, angajați și locuitori ai domului!
Lockdownul obligatoriu al întregului dom va începe în trei minute.
- Trebuie să plecăm! - Nu mai spune!
E destul oxigen.
- E bine. - În ordine.
- Marcus? - Mă ocup eu.
- Sigur știi cum se conduce? - Glumești, nu? Astea se conduc singure.
Mă descurc.
- Du-te și bagă codul ușii. - Ca să plecați fără mine? Nu, mersi.
- Îl bag eu. Care e codul? - 10-28-58.
Am reținut, 10-28-58.
Ce-i ăla?
Ceva de pe Pământ. E o tradiție. Ai spus că e plimbare cu mașina, nu?
- Bine. - Pământenii ăștia…
Atenție, angajați!
Lockdownul obligatoriu va începe într-un minut.
Știi ce e frumos la plimbările cu mașina? Lași totul în urmă.
Nu contează ce s-a întâmplat în trecut…
ce greșeli ai făcut…
ce visuri ți s-au năruit…
ce ar trebui să fii sau ce a încercat lumea să te facă.
Să mergem.
Acum tu hotărăști. Îți alegi singur drumul.
Și cel mai important lucru, nu uita… nu contează doar unde mergi,
ci și cum ajungi acolo și oamenii care te însoțesc.
La final nu mai ești omul care erai la început.
Iar în spațiul acela magic dintre locul în care ai fost și cel înspre care mergi…
ești liber.
Stăpân pe soarta ta.
Am reușit. Suntem afară.
Priviți! Se întinde cât vezi cu ochii.
- E totul în ordine? - Da.
Frate! Cât de tare o să fie!
- E ca o aventură, e… cum se spune? - Stăpâni pe soarta noastră.
Da, îmi place. Stăpâni pe soarta noastră.
- Sunteți pregătiți să vedeți Luna? - Da.
Să-i dăm drumul!
O să vedem multe locuri și o să fim împreună.
O să ne distrăm de minune.
- Vreau să conduc și eu. - Distracție!
Să mergem!
- Ăsta ce face? - Nu, nu umbla la alea.
Ăsta oprește…
Suntem pe drumul cel bun. Mergem de vreo două ore.
Mai avem încă vreo zece ore.
Nu e amuzant!
- Dă-te de pe mine! - Dă-mi căciula!
Lasă-mă!
Ce față ai!
- Doamne! - Așa e mai bine.
Addison, e mai bine așa? Pe bune.
Aia e nava de transport?
Da.
Ia-ți pastilele.
- Pentru ce sunt? - Are inima uriașă. Enormă.
Doctorii cred că va muri în câțiva ani.
- Frate! - Ce e? Chiar asta cred.
Dar nu moare, își ia pastilele, e în regulă.
Atunci e bine.
Așteaptă un pic! Trebuie să bei apă. Altfel vei tuși tot timpul.
Auziți…
Fiți atenți aici!
N-am mai văzut niciodată așa ceva.
Oare ce-o fi?
Tata îmi povestea de locuri ca ăsta.
Acum mult timp, când de-abia sosiseră oamenii de pe Pământ
și începuseră să construiască aici, Luna urma să fie foarte importantă.
Ca un paradis.
Genul de loc la care pământenii doar visaseră.
Dar au descoperit Omega și totul s-a oprit.
Iar aici au rămas construcții neterminate.
Vă imaginați cum ar fi dacă ar termina-o?
Da. Ar fi foarte tare.
- Clădirile de pe Pământ sunt așa de mari? - Da, majoritatea sunt mai mari.
Și ce altceva e diferit?
- Între Pământ și Lună? - Da.
Să vedem… Acolo sunt…
copaci cu frunze care-și schimbă culoarea toamna.
Apă. Voi n-aveți televiziune. N-am văzut nici măcar o carte aici.
Nu aveți muzică, ploaie, zăpadă, vânt, vreme. Nu vă învață asta la școală?
Nu. La școală ne învață cum să extragem heliu,
cum să suportăm gravitația scăzută,
cum să extragem heliu și ce să facem cu heliul odată extras.
Pentru ca bogătanii să aibă combustibil pentru nava către Omega.
E un program excepțional.
Dacă e așa, cum de știi atâtea despre Pământ?
Tata a crescut acolo.
Și? Părinții voștri n-au crescut pe Pământ?
Ai mei nu. Doar bunicii.
- Iar la Borney… - Străbunicii.
Da. Iar Marcus… Ai tăi de când sunt aici?
- De mult. - Nu are logică. E contract pe 20 de ani.
Lucrezi în mină 20 de ani, apoi îți duci familia pe Omega.
Așa ți se spune. Dar de fiecare dată când întârzii la tură…
- Sau ești răcit… - Sau întârzii producția din orice motiv…
Îți adaugă mai mult timp la contract.
Când a început tata munca în mină, avea de făcut șase ani pentru taică-su
înainte să-i înceapă pe cei 20 ai lui.
Totul e o mare țeapă.
Îmi pare rău, n-am…
N-am știut.
Cerul chiar e albastru?
- Poftim? - Cerul de pe Pământ chiar e albastru?
Da. În timpul zilei. Un albastru intens.
Uimitor.
Caleb, ce e în crater?
Nu știu.
Când vorbea tata despre el,
nu-mi spunea decât că mama își dorea foarte mult ca eu să-l văd.
Odată a spus ceva despre un pârâu care se bifurcă.
Un pârâu? În crater?
Probabil confunda el.
- Cred că e o comoară acolo. - Tu vezi comori peste tot.
Chiar e! Mi-a spus frate-miu că primii coloniști veniți aici
au adus tot felul de comori.
Apoi le-au ascuns în diferite locuri, în sălbăticie.
Dacă ar fi existat comori, le-ar fi adunat și le-ar fi trimis pe Omega de mult.
Ești sigur? Când o să găsesc o comoară, n-o să-ți dau nimic din ea.
O să fii trist și o să mă implori să-ți dau.
„Regret, Dylan.
Data viitoare să ai mai multă încredere în mine
și poate, cine știe, o să-ți dau o parte din următoarea comoară.”
Dacă mai spui cuvântul „comoară”, te dau afară din rover fără costum.
- Co-moa-ră. - Gata, afară cu tine!
Stai!
Apropo de ieșit, sunteți gata de distracție adevărată?
Mersi.
- Ești pregătit? - Da.
- Ești gata. - Mersi, Borney.
Costumul tău e mult mai frumos decât ale noastre.
Mi l-a luat tata.
Cine are onoarea?
Marcus, tu ar trebui să ieși primul.
- Da. - Cu siguranță.
Bine.
Caleb! Ia uite!
E extraordinar!
Uite!
Cât de sus sar!
Da!
Nu aveți așa ceva pe Pământ, nu?
E uimitor!
Ia uitați!
Ăla e Pământul?
- Addison, tu pe ce parte ai locuit? - Frate…
Ce e?
Știți ce?
O să facem ceva distractiv.
La egalitate în ultima repriză,
după două rateuri, la ultima încercare, Tollefson e la aruncare.
Weaver va încerca să încheie un electrizant meci șapte.
E momentul decisiv, doamnelor și domnilor, iar publicul știe!
Se aud uralele! „Weaver, Weaver, Weaver!”
- Ce face? - Habar n-am.
Se pregătește de aruncare.
Tollefson lovește impresionant către centru!
- Trebuie s-o prinzi! - Dar zboară în spațiu.
- Atunci înconjoară bazele. - Ce anume?
Pe bune, ăsta e un sport îndrăgit pe Pământ?
- Da. Acolo e gravitație. - Serios?
E nasol pe Lună.
Mie mi-a plăcut.
- Unde te duci? - Să mă plimb.
- Nu prea departe. - Bine, „tati”.
- Ce tare! - Oprește-te!
- Hai, Dylan! - Haide!
- Ajunge atât! - Pământeanco! Ia uite!
- Doamne! - Vedeți?
Ne jucăm de-a lansarea, o lansare bună înseamnă înălțime mai mare.
Te lași mult pe vine
și te lansezi cu putere în timp ce deschizi valva.
Sigur nu e periculos?
- Sigur… Nu mai fi copil! - Ba tu ești copil!
Ce naiba faceți? Vreți să muriți?
Nu exagera. Eliberezi oxigen la coborâre, ca să nu cazi cu viteză.
Și dacă se rupe cablul? Ajungi departe, în spațiu!
Ține mii de kilograme, suntem în siguranță.
- Și irosiți oxigen! - E o butelie în plus.
- N-ai observat? Avem nevoie de oxigen. - Dacă nu-l folosim, se irosește.
N-am auzit o prostie mai mare.
Stai, Dylan…
Ce știi tu? Tu consideri baseballul distractiv.
- E atenționare de ploaie de meteori! - Vezi vreun meteor?
Haide, pământeanco!
Recunoaște că ți-e frică.
Îmi place fata. E de gașcă.
Da, e de treabă.
Bravo, Addison!
Cum ți s-a părut?
Nu știu, se poate să fi avut un pic de dreptate.
E un pic distractiv.
Te descurci.
E excepțional!
- Ești gata? - Nu, cred că am uitat ceva în rover.
- Trei, doi, unu! - Poftim?
Lansare!
Stăpâni pe soarta noastră!
- Hai că poți, Dylan! - Da!
Da!
Așa!
- Îi iese bine. - Bate cuba!
Doamne!
Da!
Uitați!
Hai, Borney!
Da, Borney!
- Nu! - Borney!
Ce facem?
Vă rog! Vreau să cobor!
Borney, ascultă-mă! Închide butelia. Închide valva buteliei, înțelegi?
Mi-a alunecat din mână! Nu ajung la ea!
Dacă nu facem ceva, îl pierdem!
- Ce să facem? - Nu știu! Spune tu!
Vă rog! Vreau să cobor, vă rog!
- Să ne mișcăm, repede! - Și ce să facem?
- Marcus, ce faci? - Marcus!
- Stați! Vin cu voi. - Tu trebuie să ne ghidezi.
Să fii ochii noștri de la sol. Avem nevoie de tine, pământeanco.
Bine.
Marcus, unghiul e greșit. Du-te spre dreapta!
După ce Borney scapă de butelie, o să înceapă să cadă.
Va trebui să-l prinzi.
Îl aducem înapoi.
Ascultă-mă! Îl aducem înapoi.
- Borney, rezistă. - Mi-e frică, vă rog!
Rămâi calm. O să fie bine.
- Bine. - Haideți!
Borney, vine Marcus acum.
Te rog să mă asculți. Trebuie să desprinzi butelia.
- Nu pot! Îl văd! - Da?
Ba poți! Întinde-te, prinde clema și trage.
Atenție, Marcus!
Marcus!
- Prinde-mă de mână! - Te rog, ajută-mă!
L-am prins.
Nu mă pot ține!
- Nu pot! - Borney!
Doamne! Ajutor!
Nu!
Vin acum!
Atenție!
Cred că prefer baseballul.
Borney! Ești teafăr?
- Da. - Sigur?
Bine.
Să lipim locul clemei. E bine c-a luat cineva acoperitorul de crăpături.
- Sunteți teferi? - Da. E în ordine.
Mai bine ne întoarcem.
Poftim?
Cred că trebuie să ne întoarcem la dom.
Da, înțeleg ce spui. Serios.
Ai avut dreptate. Am făcut o prostie.
Crezi că-mi pasă de asta?
E un calcul simplu. Am consumat prea mult oxigen.
N-ai de unde să știi.
Ați adus doar o butelie în plus. Am pierdut două.
Plus ce-ați folosit voi cu toată aventura asta.
- N-avem destul nici să ajungem la crater. - Doamne… Găsim noi o soluție. Nu?
Am jucat toți jocul tău. Nu e vina ta.
Stați așa.
Dacă mai facem rost?
Cum?
- Mai ai proiectorul ăla? - Și ce facem cu el?
Vino cu mine, îți arăt.
DISTANȚĂ RĂMASĂ DISTANȚĂ PARCURSĂ
- Nu, la stânga. - Asta e stânga.
- Cauți cumva… - Da.
- Ce căutăm? - Uite! Aici e!
- Alo! - Focalizează acolo! Te rog.
- Ce-i aici? - Locul de unde luăm oxigen.
E un vechi avanpost.
De acolo luau minerii provizii pentru minele mai îndepărtate.
Crezi că mai e ceva acolo?
Trebuie să fie. Doar așa putem ajunge la crater.
Dylan, chit că reușim, o să dureze mult mai mult decât am plănuit.
Da, dar avem timp. Lockdownul n-a ajuns nici la jumătate.
Eu zic doar că va trebui să și dormim.
Da, așa e. Dar mai întâi să ne asigurăm că putem respira.
Dacă nu ne întoarcem la dom, atunci unde ne ducem?
- La un avanpost. - De acolo vom lua oxigen.
Un avanpost? Ce avanpost? Nu e nimic aici în afară de…
- Doar nu la acel avanpost! - Începem…
Sper că glumiți! E acel avanpost! Nu putem merge acolo.
- Borney, sunt doar povești. - Stați așa… Ce e?
Fantome spațiale, aia e!
- Trebuie să întoarcem. - Nu întoarcem.
Borney, nu există fantome spațiale.
Habar n-ai tu! Voi credeți că știți totul.
- Frate-miu mi-a zis… - Nu, ajunge!
Știi ceva? Frate-tu e de rahat.
- Retrage-ți cuvintele. - Nu.
- Retrage-ți cuvintele! - Nu. Se joacă cu mintea ta.
Îți spune povești ca să fii mereu speriat, chiar și de umbra ta.
- E un ratat! - Tu ești un ratat!
- El e un ratat mai mare! - Gata…
Măcar eu n-am lași în familie.
Ce-ai spus?
Vino încoace!
- Încetează! - Spune!
- Nu vorbi de frate-miu! - Ajunge!
- Spune acum! - Lasă-mă!
- Ajunge! - Lasă-mă!
- Lasă-l. - L-ai auzit?
Încetați toți!
Așa vreți să fie ultimele noastre zile împreună?
Pe bune…
Îmi pare rău.
Serios. Nu trebuia să spun așa ceva.
Da. Și mie.
Te iubesc.
Da… Și eu te iubesc pe tine.
Chiar crezi că e oxigen acolo?
Așa ar trebui. Avanposturile erau centre de aprovizionare.
Dar a trecut mult de atunci, nu?
Cât de mult?
- Stai! - Ce…
Ce-i asta?
Să aprindem luminile mai repede, ca să luăm oxigenul mai repede. Nu?
- Așa e. - Da.
Haideți!
Aveți grijă.
Fantomă spațială!
Doamne!
Au gusturi fantomele astea spațiale.
- Ce… - Ce-i aici?
Nu e un avanpost, e o casă-model.
O ce?
Când dezvoltatorii de pe Pământ construiesc comunități noi și luxoase,
de obicei încep cu o casă ca asta, de prezentare.
Așa ar fi arătat casele de aici? E foarte frumoasă.
- Chestiile astea îmi dau fiori, dar… - Măcar nu dormi în rover la noapte.
Tu tot în rover dormi, fiindcă sforăi.
De-abia aștept să scap de costum.
Aici trebuiau să fie multe echipamente.
Unde e totul?
- Mai avem camere de verificat. - Da, așa e.
La cine s-a referit Borney?
- În rover, când… - Da, știu la ce te referi.
De ce vrei să știi?
Ești atât de… Lasă, nu-mi răspunde. Nu e oxigen aici.
Bine, fie.
Ți-am spus că tata mai avea șase ani de lucrat pentru taică-su
înainte să înceapă perioada lui?
Într-o bună zi… N-a mai rezistat.
A hotărât să se furișeze pe o navetă care pleca spre Pământ.
I-au zis mamei că l-au găsit după lansare.
Nu face asta.
- Ce anume? - Nu…
Nu face fața asta, de parcă ți-ar fi milă de mine!
Borney e mai demn de milă decât mine.
Îl iubesc, dar nu e făcut pentru locul ăsta.
Iar Marcus? S-a născut cu inima aia fiindcă ai lui au stat prea mult aici.
L-au nenorocit.
Vrei să-ți fie milă de cineva? Încearcă cu ei, eu n-am nevoie de milă.
Milă? Nu era…
Voi credeți că sunteți singurii cu probleme.
Crezi că viața mea e perfectă?
- Nu știu. - Chiar că nu știi!
Nu știi nimic despre mine.
Sunt fata care v-a ajutat să furați un rover pentru o aventură.
Nu?
Nu mi-e milă de tine. Voiam doar să te cunosc mai bine.
- Nu sforăi. - Tu vorbești serios?
- Când ațipești, se cutremură Omega. - Nu e adevărat.
- De unde știi? Tu dormi dus. - Aș ști că sforăi.
Ce de chestii!
O să ne ia o veșnicie.
Oare Caleb se simte bine, ce zici?
Știu că e trist că va pleca și că și-a pierdut tatăl.
Dar…
Aș vrea să se simtă bine.
De acord.
Promite-mi că o să-ți iei mereu pastilele.
Promite-mi!
Bine. Îți promit.
Tată? Ești aici?
Poftim?
De ce stăteai pe întuneric?
Nu ies calculele.
- Ce spui? - Nu e destul timp.
Nu ies calculele.
Tată…
despre ce vorbești?
Când maică-ta era gravidă, se temea că vei rămâne aici.
Că nu vom termina contractul până faci 18 ani.
Dar calculele ieșeau.
Dacă munceam din greu și ne concentram pe țelul nostru.
Însă s-a îmbolnăvit maică-ta.
Iar eu mi-am luat liber prea mult.
Mi-am zis că recuperez. Înainte să împlinești tu 18 ani.
Și să intri și tu la contract.
Și am încercat, băiete, îți jur. Chiar am încercat.
Caleb! Ești acolo?
Ați avut noroc?
Și încă cum! N-am găsit doar butelii de oxigen.
Am găsit un festin!
PROVIZII GOURMET PE O LUNĂ
Ce masă!
A fost uimitor.
Nici nu știam că există atâtea feluri de mâncare.
Vrei?
- Drăguț. - Impresionant.
Nu cred că mai mănânc nimic niciodată.
Am atâtea gusturi în gură acum, că nici nu știu ce să fac.
- Ce-i aia? - Se numește „înghețată congelată”.
- E bună? - N-am gustat niciodată ceva mai delicios.
- Vreau și eu. - Stai!
Vreau și eu!
- Dă-mi și mie! - N-o lua pe toată! Dylan!
- E excepțională! - Nu…
- N-o lua tu pe toată. - Dă-mi!
Da!
Haide, o gură!
Toate popoarele se războiau între ele. Milioane de oameni au murit.
- Nebunie curată. - Și asta nu e tot.
S-a repetat totul după 20 de ani.
E incredibil ce scrie în cărțile de istorie.
V-ar plăcea sigur. Chestii de acum câteva mii de ani.
Diferite culturi, credințe și…
E totul foarte frumos și foarte trist.
Sunt chestii care chiar s-au întâmplat!
Unor oameni care credeau că e cel mai important lucru din univers.
Iar Pământul era totul pentru ei.
Acum nimeni nu vrea altceva decât să ajungă pe Omega.
- Fratele meu adora istoria. - Ai un frate?
Da, îl cheamă Charlie.
Are zece ani.
Acum e în drum spre Omega împreună cu mama mea.
Vedeți voi,
când ai mei au divorțat…
mamei nu i-a ajuns să se mute de acasă, ca orice persoană normală.
A ales să petreacă 75 de ani în stare de somn criogenic
ca să nu-l mai vadă pe tata vreodată.
Iar tata, din nu știu ce motiv, nu a vrut s-o lase să aibă ultimul cuvânt.
Așa că a părăsit și el Pământul.
Așa că iată-ne!
Iar ea și Charlie au plecat anul trecut.
Mi-era cel mai bun prieten.
Îmi pare rău.
Da… N-am nevoie de mila ta.
Borney, ai grijă acolo, să nu…
Borney!
Bun-venit la Proiectul Alfa!
Sunteți printre puținii norocoși aleși să primească
șansa unică de a achiziționa un apartament de lux
aici, pe suprafața Lunii.
Sunteți încântați? Ascultați Radio Alfa.
Să facem o călătorie în trecut și să ascultăm hituri vechi.
Frate! De când e asta?
Nu știu. Pe Pământ n-am auzit așa ceva.
Păcat că s-au oprit din construit. Ar fi fost o casă tare frumoasă.
- Nu era pentru noi. - Da, dar acum n-o va folosi nimeni.
Ascultați-mă!
Aici sunt toate promisiunile făcute de ei și niciodată respectate.
Cum sunt și contractele oamenilor.
Puteau oferi o viață bună aici, dar nu le-a păsat. Nouă de ce ne-ar păsa?
Da.
- Da. - Da!
- Stăpâni pe soarta noastră! - Da!
Da!
Bună!
Îmi pare bine de cunoștință! Salut! Încântat!
Nu!
Nu, Marcus! E controlul ambiental!
Bine c-ai văzut.
Da!
- Nu poți să dormi? - O să dorm destul în curând.
Ăla nu e fursec.
Poftim?
Am mâncat deja unul.
- Vorbește mult în somn. - Serios?
E foarte ciudat.
Mai toți oamenii mormăie ceva. Dylan poartă discuții.
O să-ți simtă lipsa.
Știu.
L-am cunoscut pe Dylan în seara în care a murit mama.
M-am dus la cantină.
Plânsesem ore întregi și mi-am dat seama cât de foame îmi e.
Mi-am zis că, după tot ce s-a întâmplat, dacă pot mânca un sendviș,
poate că totul va fi bine.
Dar când am ajuns la cantină, se închisese deja.
Și ce-ai făcut?
Voiam să mă întorc la dormitoare
când a apărut Dylan dintr-o ventilație de deasupra ușii.
Intra așa de luni bune ca să fure tarte cu fructe pentru maică-sa.
Ne-am furișat înăuntru împreună și ne-am petrecut restul nopții
într-un frigider uriaș, mâncând sendvișuri.
Nici nu-l cunoșteam, dar a stat cu mine toată noaptea.
De ce mi-ai spus?
Fiindcă cred că-i va fi greu.
Când voi pleca. Mai greu lui decât celorlalți.
Poate va avea nevoie de cineva să stea cu el și să mănânce sendvișuri.
- Nici nu-l cunosc. - Nici el nu mă cunoștea.
- Noi doi ne asemănăm. - Cum adică?
Nu mai putem fi cine am fost până acum.
Suntem ceva diferit.
Eu sunt pământeanca, iar tu ești băiatul căruia i-au murit părinții.
Ți-am spus deja că nu trebuie să fie verde.
Da.
- Am ajuns? - Nu!
- Ai mai întrebat și acum cinci minute. - Și cât mai e?
După hartă, încă vreo doi kilometri.
Ce are?
- Ce se întâmplă? - Nu știu… N-am…
Ce e?
- Ce-ai făcut? - Nimic! E un model vechi.
- Haide… - Ne-am ars.
Haide! Așa…
- Cât oxigen am luat din depozit? - Nu cât să ne putem întoarce pe jos.
- Dar putem ajunge la crater? - Pentru asta e destul, dar…
Nu știu.
Stai! Ce faci?
- E semnalul de alarmă. - Da.
Suntem la mama naibii, într-un rover stricat.
Doamne!
- Vai de noi când o să ne găsească aici… - Vai de noi dacă nu ne găsesc.
Vestea bună e că vehiculele de salvare nu pot pleca
până nu se termină lockdownul.
Mergem la crater și ne întoarcem, e timp. Nu vreți să aflați ce e acolo?
Tu nu vrei?
Vreau să-mi promiți ceva.
- Îmi promiți? - Da.
Dacă mi se întâmplă ceva,
promite-mi că te vei duce la crater, așa cum am discutat.
- Stai, ce să ți se întâmple? - Nimic. Doar că…
I-am promis mamei tale.
Când a murit,
am ținut-o de mână și i-am promis că vei vedea craterul.
Așa că promite-mi și tu. Promite-mi că te vei duce.
- Bine. Îți promit. - Orice ar fi.
Și cauți pârâul. Se bifurcă, are două brațe.
Acolo să te uiți, ăla e locul.
Tată, nu știu ce înseamnă…
Nu-i nimic, o să înțelegi. O să vezi.
Bine?
Așa. Ești copil bun.
Auzi…
Te iubesc, Caleb. Cel mai mult. Sper că știi asta.
Da, tată. Și eu te iubesc.
Băiatul meu…
Băieți!
Cred că am ajuns.
Haideți!
- Am reușit. - Ce credeți că e?
- Chiar am reușit. Suntem aici. - Da.
- Ultimul jos nu primește din comoară! - Stai, Borney!
Marcus?
- Pe Pământ te distrai așa? - Nicăieri nu m-am distrat așa!
- Vii? - Da.
Bine.
Da!
Caleb! E uimitor!
Da!
TRECUTUL NU E NICIODATĂ DEPARTE
- Ai găsit, Marcus? - Încă mai caut.
Băieți! Veniți să vedeți!
TRECUTUL NU E NICIODATĂ DEPARTE
Ce înseamnă?
Am găsit panoul de control al ușii!
O să aflăm.
Tu primul, Caleb.
Hai că poți.
- Pe bune? - Nu poate fi asta totul.
E o cameră uriașă goală.
Cred că am greșit locul.
Poate că a fost ceva aici, dar nu mai este acum.
„Pe aripi aurite am ajuns la stele,
dar să nu uităm niciodată cerul lăsat în urmă.”
Ce faci?
Am mai fost într-o încăpere ca asta. Lăsați-mă un pic.
Ce tare!
Ce se întâmplă?
- Cred c-o să murim. - Nu murim, Borney.
Aveți răbdare.
Vedeți și voi?
Marcus! Uite!
Cât de frumos e…
Nu-mi vine să cred.
Ăsta e…
Da, e Pământul.
E acasă.
Uitați!
Chiar e albastru.
Vedeți? V-am zis eu că găsim o comoară.
- Ce? - Nu…
Nu! Ce s-a întâmplat?
- Asta a fost tot? - Nu știu.
- Nu! - Fă-l să se întoarcă.
- Poți, nu? - Unde s-a dus?
- Pot încerca. - Te rog.
Ce-ai găsit, Caleb?
E ce și-ar fi dorit tatăl tău. Ar fi fost mândru de tine.
- Nu spune asta. - Poftim?
Oprește-te!
Înțeleg că e greu, chiar înțeleg. Dar nu poți să…
N-a fost accident.
În mină. Ce s-a întâmplat n-a fost un accident.
Tata știa de beneficiile în caz de deces.
Știa că dacă el pățește ceva, eu voi ajunge pe Omega.
- Când ne întoarcem, îi spun drei Slater. - Poftim?
Poate va anula contractul și beneficiul. Aș putea rămâne aici.
Treci printr-o chestie foarte nasoală.
Dar nu contează. Fiindcă tu ai șansa să pleci.
Orice ar fi făcut tatăl tău, a făcut-o fiindcă te iubea.
Eu aș face orice să plec de aici. Toți am face, știi și tu.
Numai că noi ne vom petrece viața aici! Dar nu-i nimic!
Știi de ce?
Fiindcă vei pleca tu și vei lua și o parte din noi.
Vei ajunge acolo pentru noi toți. O să fie excepțional.
- O să uiți de locul ăsta. - Ba nu.
Ba da.
Așa și trebuie.
Caleb, te așteaptă atâtea lucruri!
Lucruri de văzut și de făcut.
O să fii un lider. Cineva de care oamenii depind.
Cineva care se duce unde alții se tem.
Doar nu crezi că te lăsăm să ratezi așa ceva.
- Marcus! - Doamne!
- Marcus! - E bine.
Sunt teafăr.
- Ce-a pățit? - E bine.
- Are pulsul foarte scăzut. - Dar și-a luat toate pastilele!
- Voi n-ați mai ieșit niciodată, nu? - Nu.
Gravitația joasă îi poate afecta tensiunea.
- Mai dă-i o pastilă. - Nu pot. Sunt în rover.
- Nu… - De ce n-ai zis nimic?
N-am vrut să stric excursia.
- Te rog, nu… - Haideți!
- Trebuie să-l ducem înapoi la rover acum! - Să mergem!
Haideți!
Aici suntem, Marcus.
- Haide, sus! - Ține-mă de mână!
Ce-a fost asta?
Ploaia de meteori.
Fugiți!
Marcus, te ajut eu.
Atenție!
Haideți!
Repede!
Roverul e acolo!
- Trebuie să fugim. - N-o să reușim.
Ba da. Borney, uită-te la mine!
- Nu pot. - Vrei să murim aici?
- Vrei ca Marcus să moară? - Nu.
- Atunci spune-mi că poți! - Pot.
- Spune-mi că poți! - Pot!
Atunci fugi!
Mergeți! Am eu grijă.
- Hai! - Haide!
Să mergem!
Pe aici!
Haideți!
- Borney, venim și noi! - Haideți, repede!
Să-l urcăm pe Marcus în rover!
- Unde e Addison? - Addison? Unde ești?
Addison!
- Acolo! - Addison, sper că ne auzi.
- Venim după tine. - Haide!
Bine.
Nu! Dylan, nu veniți aici!
Dylan, mă auzi? Răspunde-mi!
Cum e, te distrezi?
- Să mergem! - Jos!
Nu!
Dylan!
Trebuie…
- Borney, ușa… - Lasă.
- Stai, ușa. - Nu, lasă ușa.
E închisă. E în ordine.
Bun…
Bun.
Trebuie să etanșez crăpăturile.
- O să țină? - Nu știu.
Nu putem rămâne aici. Să-l ridicăm urgent.
- Bine. - Să plecăm!
Gata. O să fie totul bine.
Unde sunt ceilalți?
- Ești gata? - Da.
Să fugim!
Doamne!
- Te ajut eu, haide! - Să-l ridicăm!
Hai!
Borney, deschide!
Ce s-a întâmplat?
- E… - N-are nimic.
N-are…
N-are nimic. O să…
Ajung curând vehiculele de salvare.
Ba nu.
Furtuna… Nu s-a terminat lockdownul.
- Nu vin. - Nu spune așa ceva.
- Îmi pare rău. - Nu…
Nu spune așa ceva! O să vină.
Da? O să fie totul bine.
O să vină.
Addison…
ce se întâmplă când se termină oxigenul?
Păi…
Pe măsură ce nivelul scade…
costumele vor începe să recicleze dioxid de carbon.
Și ne vom simți foarte obosiți.
După ce adormim, costumele se vor opri.
Vor încerca să facă oxigenul să dureze cât mai mult posibil.
Apoi, la un moment dat…
vom muri.
Liniștit.
Da…
sună bine.
- Caleb? - Da, sunt aici.
- Cât am dormit? - Destul. Cel puțin câteva ore.
Și vehiculele de salvare?
Sunt pe drum. O să fie totul bine.
Nu te pricepi deloc la mințit.
Ei sunt…
Dorm.
Nu trebuia să vă conving să veniți.
Ești un prost.
Au fost cele mai frumoase două zile din viața mea. La fel și pentru ei.
Am văzut cerul, frate! Cât albastru…
N-am văzut niciodată ceva mai frumos.
Așa că nu te mai plânge că te mustră conștiința.
Și nu ne-ai convins tu de nimic.
Te-aș fi târât până aici cu forța.
- Da, probabil. - Bineînțeles.
Și nu mai râde.
Irosești oxigen.
Vei fi mereu prietenul meu cel mai bun. Orice s-ar întâmpla.
Știu.
Dylan?
Ce se întâmplă? Dylan?
Dylan…
Roverul selenar? Vehiculul de salvare doi. Recepționați?
Vă vedem, ne apropiem de voi. Confirmați, vă rog.
Dylan?
Băieți?
Ușurel, nu așa repede! Corpul tău a trecut prin multe.
- Sunt toți teferi? - Da.
Călătoria a fost un succes.
Călătoria?
- Ce călătorie? - La bordul navei de transport.
Ești pe Omega, Caleb.
Poftim? Nu.
Nu… Nu!
- Plec! - Nu poți.
- Trebuie, nu… - Stai liniștit.
Eram în rover și am adormit. Nu mi-am luat rămas-bun.
E greu la început. O să ai nevoie de timp de adaptare.
Te va ajuta ceva.
- Ce anume? - Mesaje de pe colonia selenară.
Din ultimii 75 de ani, cât ai dormit tu.
O să stai cu o familie adoptivă.
Vin după-amiază. Sunt încântați să te cunoască.
Salut! O să asculți asta după mult timp, ceea ce e foarte ciudat.
Mă rog, vor să te salute niște oameni.
- Bună, Caleb! - Unde vorbesc?
Pune fața lângă microfon.
- Așa. Bună, Caleb! - Bună, Caleb! Sper că e frumos pe Omega.
Nu vă întindeți. N-avem timp.
Vreau să știi că suntem toți teferi, să nu te îngrijorezi la trezire.
- Addison a vorbit cu tatăl ei… - Nu, am țipat la el.
Da. O să mă lase să folosesc transmițătorul o dată pe an.
Cică e mult mai des decât se obișnuiește.
O să ai multe de ascultat când te vei trezi.
Și să nu fii trist, da? O să fie totul bine.
Pentru tine, pentru noi, pentru toți.
- Te iubesc, frate! - Și eu te iubesc!
Și Addison te iubește.
Salut!
Nu-mi vine să cred că a trecut un an.
Nu știu ce i-ai spus lui Addison înainte să pleci, dar nu mă lasă în pace.
Tot anul a venit la mine cu sendvișuri. Dar nu mă plâng.
Tuturor ne e dor de tine. Vorbim despre tine mereu.
E incredibil cât timp a trecut. Parcă mai ieri ne plănuiam aventura.
Mă bucur să te cunosc!
Iar acum lucrez în mină. Măcar dă roade educația de calitate.
Da.
Dar nu e groaznic. Sunt în echipă cu Borney.
Marcus încearcă să-și convingă șeful de echipă să-l lase cu noi.
Addison tot organizează proteste, cere schimbarea contractelor.
Ciudat e că mergeam pe hol într-o zi
și m-a luat de mână.
După care… am continuat să ne ținem de mână.
Caleb! A reușit! Chiar a reușit!
I-a făcut să rezolve toate lacunele din contract.
Nu se mai moștenesc orele neterminate din generație în generație.
Acum o ajută Borney să formeze o comisie ca să reia construcția vechilor proiecte.
Așa că Borney poartă costum și cravată acum.
Dar tot îl mai tachinăm cu fantomele spațiale.
Știu că e devreme anul ăsta, dar n-am mai avut răbdare.
Am cerut-o pe Addison în căsătorie. A spus da!
Îmi amintesc când ne-am cunoscut la cantină.
Ne făceam griji că luăm pământeanca cu noi.
Ghici ce! Marcus a înființat o ligă de baseball.
Eu tot nu înțeleg sportul ăla, dar puștilor pare să le placă.
Acum toată echipa îl bate la cap să-și ia pastilele.
Ne bucurăm că e încă printre noi.
Addison e însărcinată. O să fiu tată. Poți să crezi așa ceva?
- Unde e? - Urmează cărarea…
- Mă uit la toate schimbările… - Bine, mulțumesc!
- Pa! - …viața, familiile noastre…
E totul datorită ție.
Tu ne-ai scos din dom și ne-ai arătat cum ar putea fi aici.
Asta e lumea construită.
E ciudat.
Cu cât trece mai mult timp,
cu atât mai mult îmi dau seama ce-a însemnat acea aventură.
Există momente unice.
Pe acelea le prețuiești. Ele devin poveștile pe care le spui.
Așa nu ești nevoit nicicând să-ți iei rămas-bun.
E foarte ciudat să mă gândesc la tine încă înghețat în timp.
Habar n-ai câtă bucurie ne-a adus în toți acești ani
să ne imaginăm ce lucruri incredibile vei face, ce aventuri vei trăi.
Săptămâna viitoare îmi duc nepoții la crater.
Îți imaginezi?
Ducem o viață bună aici, Caleb.
Am devenit stăpâni pe soarta noastră.
Și acum, prietene, e momentul să devii și tu stăpân pe a ta.
Bună!
- Bună! - Mi s-a spus că te găsesc aici.
Cred că ăsta îți aparține.
Sora ta mi-a fost prietenă.
Stai așa… Tu ești Caleb?
Sora mea a vorbit mult despre tine pe transmițător.
Cred că mi l-a băgat în geantă înainte să plec.
Cred că voia să ajungă la tine.
N-am crezut c-o să-l mai văd.
Cred că noi vom avea multe de discutat.
Chiar ați furat un rover și ați traversat Luna?
Da.
Cică era să vă aruncați un prieten în spațiu.
Nu l-am aruncat în spațiu. Ne jucam de-a lansarea.
- Ce-i aia? - Un joc.
Luai o butelie de oxigen,
o întorceai cu fundul în sus și o țineai în fața ta strâns tare, așa.
- De ce o întorceai? - Pentru propulsie.
Jocul ăsta pare o idee proastă.
Da, și sora ta a zis la fel.
Caut pe cineva să-mi prezinte locul ăsta. Te simți în stare?
Serios? Eu? Ce faci mâine?
Se pare că plecăm într-o aventură.
Subtitrarea: Ruxandra Dorobanțu