Inspirerat av verkliga händelser
Ligg stilla.
Vattnet har gått.
Hon blöder.
- Hon brister. - Snälla, rädda mitt barn.
Ge henne sleven.
...och inte låta oss frestas, utan skydda oss från ondska.
Ty riket är ditt, makten och äran i evighet, amen.
- Nej... Det är inte sant. - Det är Guds vilja.
- Nej... Det är inte sant! - Då sade herren, låt barnen vara...
...och förmenen dem icke, ty himmelriket hör sådana till.
Sluta! Lyssna.
Hör! Han lever, jag hör honom!
- Det är ingen fara. - Det är inte dött!
Tyst med dig!
Jag vet... Jag vet allt! Döda inte mitt barn!
- Lämna oss ifred! - Nej...
Nej...
Jag ansvarar inte för det hon gör.
Du kommer till himlen hel. Jag lovar att du inte blir som de andra.
- Snälla, moder Rose, inte så här. - Jag vet vad du gjort, Faith.
- Djävulens verk. - Mitt barn... är oskyldigt.
Mina skyddsänglar.
Gud har skickat er.
Åh, Gud... Förlåt mig, snälla!
Snälla, nej! Gud, nej!
Snälla, Gud! Förlåt mig!
Du kommer inte... undan...
Jag...
Din begravningsavgift.
Klockan är tre, den 24:e november och här kommer helgvädret...
Vi är nästan framme, blunda.
- Blundar du? - Ja.
Det är mörkt härinne.
Okej, öppna inte ögonen.
Vad tycker du?
Det är jättefint.
Grattis.
Det finns en stor bakgård och man kan promenera i naturen.
Öppna ytor, perfekt.
Det har bara varit öppet i några månader.
- Webbsidan är inte klar än. - Precis som vi, visst?
Tack.
Fredag
Förlåt.
Utrivna blad. Ett dåligt varsel?
Hallå?
Vi är här!
Gillar du det?
Jag älskar det.
- Jag gifte mig med en bokmal. - Ingen plats för en separation.
- Något intressant? - Inte än.
Låt mig gissa, Skattkammarön?
Då sa herren, låt barnen...
- Är du okej? - Ingen fara.
- Se på mig. - Det är okej.
- Det finns inget som triggar här. - Jag vet.
Hej, vad punktliga ni är. Jag dammade däruppe när jag såg er bil.
- Hej, ni måste vara Liam och Ray. - Ray Delatour.
Monica Leeds. Trevligt att träffas och välkomna till Mersey Inn.
Då checkar vi in er. Visst var det lätt att hitta hit?
Det ligger lite avskilt, men det var precis vad vi ville ha.
- Vilket vackert värdshus ni har. - Tack, vi jobbar fortfarande...
...men vi har fått jättefin respons hittills.
Det är sent på säsongen, så ni är våra enda gäster.
- Vi har stället för oss själva. - Definitivt.
Skulle jag kunna få körkort och ett kreditkort, tack?
- Jag tänkte betala kontant. - Självklart, men det är bara ifall att.
Här.
En kontinental frukost ingår och det finns få middagsställen i stan.
- Vi såg det. - Så vill ni äta middag här?
- Varför inte? - Perfekt.
Och när väntar ni barnet?
Jag är bara i tredje månaden, hur visste du det?
Dina varma kinder. Min framlidna mor förlöste många barn...
...så jag har alltid förstått sådant. Ska jag visa er rummet?
Låt mig hjälpa dig, du är ju gravid.
Hur gammalt är huset?
Det byggdes 1848 av en rik handelsman.
Mor tog över det 1945. Vad jobbar du med, Ray?
Jag är journalist, men undervisar framförallt nu.
- På ett college i stan. - Vi skulle behöva mer mediautrymme.
Mersey är verkligen en oupptäckt pärla.
Du kanske kan skriva en reseskildring.
Och vad gör du, Liam? Förlåt, mr Darrow.
Jag skriver musik, låtar. Ibland säljer jag någon. Jag spelar i ett band.
- Så fascinerande, jag får googla er. - Har ni Wifi? Jag har ingen täckning.
Utanför stan finns det knappt någon täckning, men vi har ett eget nätverk.
Lösenordet finns i rummet.
- Tycker ni om rummet? - Ja... Jag blev lite yr av trappan bara.
Här. För att skapa en lugn stämning.
- Kan ni ta bort de här, tack? - Varför det?
Jag är känslig för kemikalier.
Om jag andas in det, så gör mitt barn också det.
Självklart. Ja, och drinkar vid sju. Alkoholfria förstås.
Anmäl mig inte att skriva någon semesterartikel, tack.
- Snälla. - Vad spelar det för roll?
- Jag försökte bara att... - Jag är en berömd brottsjournalist.
Jag är inte redo att degraderas till att skriva helgartiklar.
Då kanske vi får rabatt.
- På min födelsedag? Vad trevligt. - Jag vet att du inte gillar läraryrket...
...så du kanske kan börja skriva igen utan att få minnesbilderna.
Det är posttraumatisk stress, inte klimakteriet och jag har en terapeut.
Bilder, hallucinationer, vad det än är... Jag försöker bara att hjälpa dig.
Du hjälper inte...
Vad?
- Något strök mig precis på benet. - Kom igen.
Jag skämtar inte.
Tittut!
- Jag övar. - Förlåt.
Jag vet att jag inte är lätt. Förlåt, men det är bara...
- Jag med. - Det är okej, tack.
Jag tar en promenad före middagen.
- Jag vill gå själv. - Okej.
Lämna inte stigarna.
- Varför inte? - Det blir mörkt snabbt...
- Trassliga alar och slukhål överallt. - Det vore en trist födelsedagshelg.
Tack.
Herregud...
Hallå! Testar, hallå, hallå.
Något problem, miss?
Nej...
Er klocka. Är den i guld?
En present från mina föräldrar. Varför undrar ni?
Ha en trevlig promenad, miss.
Gått vilse?
Jag gick runt lite bara. Akustiken härinne är underbar.
- Vad är det här för apparat? - Det är en spöklåda.
Skapad efter Thomas Edisons för att kunna tala med de dödas andar.
- På riktigt? - En blå glödlampa därinne...
- ...lyser visst när de är närvarande. - Sociala medier för döda på 1800-talet.
En leksak för skoj.
Får jag använda rummet för inspelning?
Jag tog med mig keyboarden. Min fru vill nog inte ha den i vårt rum.
Jag har märkt att hon har en viss känslighet.
- Du har ingen aning. - Det var länge sen vi hörde musik här.
- Mor hade säkert uppskattat det. - Tack.
Jag har inte haft någon inspiration på sistone.
- Jag lovar att inte låta för mycket. - Ingen fara.
Det är trevlig att träffa er igen.
Tack så mycket för klockan.
Det är ingen fara, oroa er inte.
Jag är så långt från en brottsplats man kan vara.
Mamma, du försvinner. Ja, okej.
Födelsedags-Skype på söndag. Jag älskar dig också.
Jag kände igen ditt namn vid bokningen och rev ut det här ur gästboken.
Hon måste ha skrivit för oss båda, jag hade ingen aning.
En underbar flicka, den andra. Så ung och full av liv.
Men det är över nu.
Jag är inte stolt över det och hoppas att ni är diskret.
- Självklart. - Jag älskar mig fru.
Amy och Liam.
Perfekt för kärlekspar. Ett så vackert hus. Kommer definitivt tillbaka.
Välkommen tillbaka...
Hallå?
Du skrämde mig.
Mitt barn...
Det kan ha varit en flicka från trakten. De hjälper oss med tvätten.
Hon bar ingen tvätt. Dessutom var hon barfota.
Tja... Ungdomarna i trakten kan vara rätt vilda.
Och ibland tar de en genväg genom skogen.
Det är som en farlig labyrint därute.
- Jag hörde det. - Jag har gjort en jättenyttig måltid...
- ...av lokala råvaror med fransk smak. - Det låter underbart.
Jag hade ett litet värdshus i Europa innan jag kom hem till Mersey igen.
- Vad var det här för ställe innan? - Innan vad, hjärtat?
- Innan det blev ett värdshus. - En privatklinik för ogifta mödrar.
Långt ifrån nyfikna ögon och skandaler. Min mor var en beryktad barnmorska.
- Var det ett barnbördshus? - Ja, vilken slump, va?
Mor Rose dog 1979. Hon skulle ha fyllt hundra år i år.
För mödrar. Tidigare och blivande.
För mödrar.
För mödrar...
Sära på benen, slyna!
Mor förlöste hundratals barn i huset...
Vi hittade hem åt dem i hela världen.
- Arbetade du med henne? - Bara på somrarna.
Jag skickades till England till en internatskola.
Så din mamma tjänade massor av pengar?
På den tiden kostade adoptioner pengar.
Föräldrar och flickor betalade en hel del för att slippa skammen...
...och föräldrarlösa par betalade mycket för att få ett eget barn.
Titta. Familjen Monticello i Pittsburgh dopterade den här lilla pojken-
- och familjen Swayne från Hartford tog den här flickan.
- Var är bilderna på alla mammor? - Det finns inga.
Deras identiteter skyddades för deras och familjernas skull.
Flickorna fick en pseudonym när de kom hit. "Tålamod", "Barmhärtighet"-
- ..."Vishet". - "Tro"?
Ja, deras namn står fortfarande på dörrarna.
- Falska namn. - Dygdfulla namn.
För att ta dem på rätt väg i livet. Min mor Rose var en stolt troende kristen-
- och affärskvinna som skapade och sålde elixir.
Hon gjorde egna örtmediciner.
- Långt före sin tid. - Så varför upphörde det?
På slutet av sextiotalet fick mor ekonomiska problem.
Kärleksbarn...
Det blev vanligt med barn utanför äktenskapet. Till och med normalt.
- Och med p-piller och aborter... - Kvinnor fick rätt till sina egna kroppar.
Mer upplysta tider.
- Får jag bjuda på en bit kaka? - För mycket socker.
- Jag sover redan tillräckligt dåligt. - Självklart. Jag är själv diabetiker.
Hon älskar verkligen sin mamma.
Jag älskar den här mamman.
Vem lämnade det här?
- Ett tom dagbok. - Ännu en välkomstgåva.
- Men vi var ju med henne hela tiden. - Inte hela tiden.
Det är tomt, men inte nytt. Märkligt.
Du är journalist, så hon vill säkert bara att du skriver en fin recension.
Jag ska ta ett bad.
Det är inte försent, du vet.
- Vi kan vänta lite... tills du mår bättre. - Hur länge då?
Jag fyller fyrtiotvå på söndag. Det finns kanske inget bot för det jag har.
Vad vi har. Vi gör det här tillsammas, okej?
På grund av mitt tillstånd är det en större chans att något går fel.
Herregud...
Liam?
Det luktar... märkligt.
Fru Leeds?
Mitt barn...
Det är okej. Det var bara en mardröm.
En i en annan.
Mår du bra?
Jag tror inte det.
Lördag
God morgon. Mr Darrow, ni glömde några instrument i rummet däruppe.
- Jag kan springa upp och... - Nej, det går bra senare, men...
...flytta inte ut några leksaker från rummet. Många är dyra antikviteter-
-och bär på minnen.
- Äter ni frukost här? - Nej, vi tänkte upptäcka stan.
Det finns tyvärr inte mycket att se, även om det är charmigt.
- Men vi har ett fint gammalt bibliotek. - Förresten kände vi...
- ...en märklig doft. - Några lådor med mjöldagg i källaren.
Jag tänkte slänga dem i helgen, men ni kom så... Jag tar hand om det direkt.
Tack. Doftsprayerna dolde det nog.
Ja, hon är alltid så här.
- Du har knappt rört maten. - Nej...
Jag sov dåligt.
Jag drömde, sen gjorde jag inte det.
Jag var vaken när jag såg flickan igen.
Vilken flicka?
Ända sen vi kom dit
är det som två missbrukare som inte talar med varandra.
Det är som om huset har det jag har.
Har huset posttraumatisk stress?
Du är den minst godtrogna person jag känner.
Jag var det. Kände du något därinne?
Nej.
- Du är verkligen rädd för att gå i kyrkan. - Inte direkt.
Vilket festligt ställe.
Jag kanske bara måste slappna av. Bibliotek gör mig avslappnad.
- Gå runt och undersök lite. - Vad? Vi är ju här.
God morgon.
Trevlig stad.
Var ska jag ställa den?
- Det vet du. - Men den vägrar att stanna kvar där.
Gör det!
Du har kommit långt, baby.
Mitt barn...
Kan jag hjälpa er att hitta något?
Har ni mer information om det här stället?
Det kallas Mersey Inn nu. Vi bor där.
Nej.
Tack.
- Vad är det? - Ge mig den där dagboken.
- Vad är det som händer? - Jag berättar strax.
- En moders skräck. - Tala inte med ägarinnan om det här.
- Hon sålde in det för mycket. - Vänta!
- Jag vet det! - Du läste en artikel bara.
Vad hon var eller inte spelar ingen roll. Mamman är död sedan länge.
- Det här är en semester. - Det är en story.
- Som redan skrivits. - Tänk om det inte var sanningen?
Ray.
Ray!
Tyckte ni om vår lilla stad?
- Ja... det var bildande. - Så bra.
Och jag tog bort källan till doften, så det ska inte störa er längre.
- Tack. - Och det är ett åskoväder på väg.
Det här gamla huset brukar knaka och stöna i sådant väder.
- Som om det inte gillar höga ljud. - Lustigt, för det gör inte jag heller.
Anteckningar till artikel utan titel. Det var något med fotoalbumen igår kväll.
Barnen såg för perfekta ut. Vad hände med de andra?
Hörde från NY att de spelat in din låt, men den kom inte med i reklamen.
Beklagar.
Skit också.
Det räcker.
Mer skit.
Inget skrevs ner.
Rose la en förmögenhet på stämningar och var alltid steget före.
Hallå? Får jag komma in? Jag ville se om ni hade tillräckligt med handdukar.
Ja.
- Se där. Är det ditt barn? - En flicka, tror de.
- Det är för tidigt att veta säkert. - Är inte tekniken underbar?
Det hade varit perfekt för mor att kunna avgöra barnets kön och benstruktur.
- Säljbarhet? - Placeringsmöjlighet.
Föräldrar har mycket höga krav som du vet.
Vilken liten ängel du har därinne.
- Har du känt henne röra sig än? - Nej.
Genialiskt.
Liam, jag älskar det här stället...
- Hej, Liam... - Liam? Liam?
För ett ögonblick trodde jag att vi skulle göra något kul.
- Jag berättar mer strax. - Så du är tillbaka på fältet...
- ...trots allt läkarna sagt. - Jag försöker att läka, Liam.
För att bli den jag var, den jag verkligen är.
Du har provat direktterapi tidigare, men det fungerade inte.
Allt som hänt sedan igår, bilderna jag sett, flickan... De är inte mina.
De tillhör det här stället.
Tänk om det är min plikt att berätta om det? På grund av min sjukdom...
...kanske jag är mer mottaglig. Det kanske är för att jag ska bli mamma.
Det här är nästa steg.
Hallå? Mersey Inn?
Hej. Ja, det kommer visst ett oväder ikväll.
Monica, en av era nuvarade gäster ställde frågor om hemmet.
Mitt liv med posttraumatisk stress.
- Slukhål? Jag kan inte fatta det. - Inte jag heller.
Jag pratar om dig! Jag kan inte fatta det. Vi gör inte det här.
- Jag tänker göra det, du behöver inte. - Det är taggtråd här och du är gravid!
Jag måste röra mig under de tre första månaderna. Har du inte läst det?
- Vad menar du med det? - Att det inte är så farligt.
Jag ska bara ta mig genom ett staket. Tänker du hjälpa mig eller inte?
Vad förväntar du dig att hitta?
Kvarlevor.
Toppen.
Är allt det här värt risken?
För oss?
De hade inget oss.
De hade ingen.
Vänta lite.
Jag hjälper dig.
- Jag betalade 600 dollar för det här. - Och jag älskar dig för det.
Vet du hur många spelningar det är? Det är bäst att vi inte blir utslängda.
Det är som om det funnits en stig här, men det har vuxit igen.
Har du täckning?
- Nej. - Vi går tillbaka.
Du kan stanna här, okej?
Där vid bänken, så fortsätter du att ropa mitt namn-
-så vet jag var du är.
Ta det lugnt, det är okej!
Du vet väl var det är värst att befinna sig vid ett åskoväder?
Tio minuter till bara!
- Liam! - Ray!
Det är lugnt. Det är en stig!
Som leder någonstans...
- Liam? - Ray!
Ray!
Mercy Hem för ogifta mödrar
Liam!
Nu skiter jag i det här.
Ray!
Det här är helt sjukt.
Och då sa herren, låt barnen vara, och förmenen dem icke...
Skulle du inte vilja slå den besvärliga slynan i magen?
Du rörde dig.
Liam!
Liam?
Du kan inte vara här.
- Är det där vad jag tror? - Miss Leeds tyckte om starka drinkar.
- Vad finns därborta? - Åk hem.
- Till stan. - Det är en begravningsplats.
Jag ska inte berätta för miss Leeds att ni brutit mot reglerna.
Kom inte tillbaka igen.
Det började ösregna, så jag gick tillbaka för att ringa räddningstjänsten.
- Jag vet vad jag såg. - Det kanske bara är i ditt huvud.
Det är inte bara i huvudet. Du är inte i mitt huvud. Varför tror du mig inte?
- Varför släpper du det inte bara? - För att det här stället är en stor lögn!
Den här fasaden är en lögn!
- Det är inte bra för dig att vara här. - Det är inte sant. Jag är starkare här.
Jag har ett syfte igen. Jag kände inte något band till vårt barn förrän...
Det är inte bra för oss!
Jag är...
Vad?
Jag vill åka hem.
Jag kan inte.
- Hur smakar det? - Salladen var jättegod.
- Svamp som jag plockat i skogen. - Utmärkt.
Jag hörde att huset och din mor ofta utreddes.
- Absolut. Och hon rentvåddes alltid. - Men folk dog här.
- Många. - Det är sant. En del dog.
Det var smärtsamt för mor. Hon gjorde sitt bästa för att ta hand om-
- de fattiga flickorna som inte fick hjälp av sjukvården.
- Var de verkligen fattiga? - Undrar arvtagerskan.
Självklart. De betalde för sig som kockar, sjuksystrar och hembiträden.
- Mor nekade aldrig någon i nöd. - Ray.
Vissa flickor hade försökt utföra aborter själva med galgar och blypennor-
- när mor gav dem skydd. Fler barn dog på sjukhus och abortkliniker än här.
Jag undrade bara. Jag anklagar ingen.
Min kära. Din sjukdom får dig kanske att inbilla dig mer saker.
Ursäkta.
Du var så väl ansedd som journalist.
Alla dessa brott.
Vad hände?
Jag var för ung...
...för det jag fick se varenda dag.
Jag började sluta tro att godheten...
...var starkare.
Och sen... kan vad som helst ta sig in.
Stackars barn.
Mor Rose tvingades också stå ut med att se många grymheter.
Männen på sjukhusen kände sig hotade av vad hon gjorde.
Alla lögner. Plötslig spädbarnsdöd... De försökte smutskasta henne.
De stod inte ut med en framgångsrik kvinna.
Staden stöttade henne. Inte en enda flicka som födde här-
-vittnade om att hon gjort något fel...
Men... det knäckte mor.
Hon dog av brist på uppskattning.
- Jag såg det inte på det sättet. - Det gjorde nästan ingen.
Hela stan försöker att glömma det.
Jag uppmanar er att inte öppna upp gamla sår.
Hon har en poäng.
Jag kan inte skaka av mig det.
Det kan inte ha varit inbillning.
Herregud, jag är inte galen.
Det här huset är inte hemsökt.
Du är det.
Imorgon är vår sista dag här. Det är din födelsedag.
Ingen arbete, okej? Lova mig det.
Jag lovar. Jag ska försöka.
Jag kanske spelar en låt för dig.
Liam? Vakna. Lyssna.
Liam?
Det är bara en storm.
Vem är du?
Vad vill du att jag spelar?
Simon säger
Till den som hittar det här. Jag kom hit den 8:e maj, 1973.
Mot min vilja fördes jag bort. Mina föräldrar vägrade acceptera mig-
- och mitt ofödda barn. Jag vet att jag vanärat dem. Jag kallas "Faith" här.
En av många som fått detta namn. Om jag eller mitt barn skulle dö här...
...så är det här vårt testamente.
Ingen av flickorna får tillgång till pennor eller kan skicka hem brev.
Jag fick dagboken från en skötare. Han är snäll mot mig, men lika hjälplös-
- som vi alla är mot mors vansinne. Jag stal citronsaft för skriva det här.
Må Gud förlåta mig... Det finns inga säkra gömställen.
Det är sensommar och åskar utomhus. De nyfödda gråter av oljudet-
- men deras mödrar tillåts inte att lugna dem eller ens röra dem.
Rose skriker åt dem, men de slutar inte.
- Mitt barn! - Horor och horors avkommor!
- Våra själar bryts ner. - Be för den ondska ni fört hit!
Nej, det kan jag inte.
Alla funderar på det.
Ännu en död. En negerflicka som fått namnet "Barmhärtighet"-
- födde en vacker kaffebrun pojke av blandad ras.
Mor Rose beordrade att han bara skulle få melass och vatten.
Hans hungerskrik genomborrade mitt hjärta. Jag började mata honom i smyg-
- men idag kvävdes han till döds. Jag tvivlar inte på vad som hände.
Mitt barn...
Drömmar om döda barn
Du kommer att känna lite press.
Vad håller du på med?
Vad är det här?
Det är arbetstiteln. Jag tror att jag har en vinnare här. Lyssna bara.
- Du kommer att gilla det. - Titta på det här. Titta.
Det skrevs med citronsaft. Det syns inte förrän man håller det mot värme-
- och jag kan läsa det nu. Vill du inte veta vad jag hittade?
- Hemska saker har inträffat här. - Ja, för du vill inte höra vad jag gör.
Att jag kan vara en riktig kompositör istället för en melodiskrivande-
-coverspelande medelmåtta!
Men min musik... är inte viktig, eller hur?
Det är bara något jag borde växa ifrån nu när jag ska bli pappa.
- Det har jag aldrig sagt. - Jag ser hur du tittar på mig...
...när jag inte kan använda mitt kreditkort, då jag inte har några pengar.
För att jag inte är någon bortskämd snobb
som föddes med silversked i munnen-
- som du, men ändå borde du dra ner på dina spelningar utanför stan, Liam.
Jag vill att du är hemma mer. Det går aldrig att göra dig nöjd, visst?!
- Det har jag aldrig sagt. - För du vill ha mig i skuggan...
...för du har fullt upp med att bli en stjärnjournalist igen!
Och låt oss inte glömma ditt lilla tillstånd.
Stackars Liam. Det här tar priset. Sluta prata som en idiot.
Du lurade mig. Du väntade på att jag skulle bli kär i dig-
-innan du berättade hur störd du är!
Och nu ska vi få ett barn jag aldrig ville ha.
Som med stor chans blir handikappat eller efterblivet,
då du är så jävla gammal.
Du har rätt. Det här stället är inte bra för oss. Vi packar ihop och åker.
Nej, jag har visat dig stort tålamod, Ray. Så det vore väldigt-
- genomtänkt av dig att visa lite uppskattning för det jag gör!
12 oktober, 1973. Jag fruktar för mitt och min ofödde sons liv.
Jag känner på mig att det är en pojke. Jag är portad från köket-
-och jobbar nu med tvätten.
Jag använder avfallsvattnet för att skriva de här-
- medan en annan flicka som ska föda gråter nere i korridoren.
De enda medicinerna vi får är mors hemgjorda elixir.
Smärtan ska rena oss. Hon drogar oss nog för att vi ska lyda henne.
Idag fick en flicka sina ben ihopbundna så att hon inte kunde föda-
- då Rose åt middag. Ibland äter hon efterbörden för sin hälsas skull.
Jag tvingades delta när de gjorde kejsarsnitt. Jag glömmer det aldrig.
Både modern och barnet försvann. Det här stället har blivit ett slakthus.
Vem är det?
Grattis på födelsedagen.
Jag är verkligen ledsen.
- Kan vi åka hem nu? - Jag behöver din hjälp.
Kan du hjälpa mig imorgon?
En dag till. Snälla.
Söndag
- God morgon. Söndagsbrunch? - Nej tack. Ingen aptit.
Och Ray?
Hon mår inte så bra heller och åkte till apoteket.
Inget allvarligt, hoppas jag. Så trist, på hennes dag dessutom.
- Det är normalt, det kommer att bli bra. - Och du?
Förlåt, men jag råkade höra er gräla igår kväll.
- Jag ber om ursäkt. - Det behövs inte. Äktenskap är tufft.
Och det är definitivt inte för alla.
- Vad menar du? - Alla dina problem kan lösas.
Hej. Jag vill tala med någon om Mersey Inn.
- Är det en brottsanmälan? - Det vet jag inte än.
Kan vi prata enskilt?
- Jag brukade läsa dina artiklar. - Tack för att ni talar med mig.
Det gör jag inte. Förstått?
Ja.
I många år var hemmet vår stolthet.
När vi började höra motsatsen kunde många inte tro det.
Och inte nu heller. Rose Leeds är död. Det som hände eller inte hände...
Och hennes dotter? Monica? Kan hon ha varit inblandad?
Det enda jag vet är att hon föddes i Boston.
Inget lokalt sjukhus var bra nog-
- för Rose egna barn. Sen skickades hon på internatskola utomlands.
Hon förhördes aldrig i min utredning.
- Vad du en del av utredningen? - Det vi hörde...
...var att det började med barn av blandad ras
eller om barnen hade något symptom.
De var svårare att sälja vid en adoption.
Hon visste att de måste matas.
Dåligt för affärerna... Och hon mutade politiker för att hålla er borta.
Inte alltid. Vi gick dit en gång efter ett anonymt samtal.
Ett nyfödd barn hade fått skallen krossad mot en dörr.
Det påstås att Rose gjorde det själv.
Vi tog prover av varenda dörr i huset...
...men fann inga spår.
Jag har sett det. Jag vet vilken dörr det är.
Ni kanske skulle sova bättre i mors rum?
Det ni tycker så mycket om. Där ni har komponerat.
Mor älskade att vara bland flickorna. Hon var väldigt vaksam.
Jag kan ställa in en säng åt dig. Du kommer att sova som ett barn.
Vi ska inte skilja oss eller något. Det var bara ett gräl.
- Så klart. - Vi har varit stressade på sistone.
Vi kanske kan underlätta det.
Tänk om jag hade ett skriftligt vittnesmål från en av flickorna?
- Levande? - Det vet jag inte. Jag tror inte det...
...men jag är rätt säker på att barnen är begravda i skogen bakom huset.
Det finns till och med markörer. Jag såg skelett och har bilder.
Även om det är skelett skulle det i princip vara omöjligt att bevisa mord.
- Det måste gå att binda ihop. - Tro mig, det är bäst att låta det vara.
Vad krävs det för att öppna upp fallet på nytt?
Ett vittne. Ett levande vittne.
Liam, din fru är tillbaka.
Jag borde gå upp och packa ihop mina instrument.
Vi checkar ut imorgon.
- Du begravde dem. - Jag vet inte vad du pratar om.
Hur många? Hur många barn?
Stäng dörren.
- Hur kunde du? - Rose var min storasyster.
Sprätta upp henne som en gris. Smuts! Synd! Smuts!
Slyna! Slyna! Smuts! Synd! Smuts!
Hon sa alltid att de skulle raka vägen till himlen.
Att de hade leksaker och musik.
- Men nu tror jag inte att det var sant. - Var din systerdotter Monica inblandad?
Flickorna var som fångar och jag också!
Om barnen var annorlunda på något sätt...
Jag är lika skyldig!
- Det avgör inte jag. - Jag kommer att hamna i helvetet.
Men du kan hjälpa dem... och mig.
Ibland andades de fortfarande.
Och innan de begravdes tvingade hon mig ibland-
-att ta deras...
Jag förstår inte.
Det här stället kallade tillbaka dig. Det utnyttjar folk...
...och det vill avsluta det jag inte kunde.
- Så fort jag såg dig visste jag. - Vad?
Du tycker inte om trånga utrymmen, va? Det har du aldrig gjort.
- Hur visste du det? - Du var bara i marken i några minuter...
...det svär jag. De andra var vakna. De lät mig inte...
...och jag kunde ändå inte göra det.
Din mor var snäll mot mig.
Och du var så... liten.
Du hade små fläckar på din vänstra handled.
Det var fyrtiotvå år sen... ikväll.
- Det är din födelsedag idag. - Det du säger är omöjligt.
Jag tog dig till någon som kände människor...
...i Montreal.
Ett rikt par som ville ha ett barn utan problem.
Jag är inte adopterad. Du blandar ihop mig med någon annan.
Det här är vansinne!
Jag namngav dig efter din mor, Rachel.
Lilla Ray.
En ljusstråle på ett mörkt ställe.
Dina nya föräldrar måste ha tyckt om det.
Det är inte sant.
Din mor var duktig med ord, en författare precis som du.
Jag gav henne blocket... och gömde det åt henne.
Det här är...
- Det här händer inte. - Kunde du läsa vad hon skrev?
Nej, det här är inte sant! Jag tror inte på det här!
Källaren är vid köket. Nyckeln ligger där.
Mitt barn...
- Välkommen tillbaka. - Förlåt att jag var borta så länge.
Jag vill att du fortsätter distrahera henne.
Snälla... Jag har så mycket att berätta, men jag kan inte göra det än.
- Stannar du inte på middag? - Kan du säga det till henne?
- Jag älskar dig. - Och jag dig.
Helgad vare Gud. Tack för att du vakat över henne i alla dessa år.
Hjälp henne att överleva denna kväll.
Din...
- Tänkte ni någonsin berätta det? - Vi ville skydda dig...
- ...och ge dig en bra start i livet. - Jag fyller fyrtiotvå idag, mamma.
Då jag älskade dig så mycket ville jag inte berätta det för dig.
- Berätta bara. Var föddes jag? - Du är mitt barn, Ray.
- Det är allt du behöver veta. - Varifrån köpte ni mig, mamma?!
Ett privatsjukhus...
...i...
Fan också. Fan också!
- Ska vi dricka lite vin innan middagen? - Ray äter inte med oss.
Mår hon fortfarande illa? Så synd.
- Underbart, Liam. Du är så begåvad. - Jag är en medelmåtta.
Jag kan inte försörja mig på min musik och knappt skriva något.
- I min ålder borde jag... - Vara fri... och finslipa din konst.
Ha åstadkommit bättre, tänkte jag säga.
Jag minns att jag började med den här, men jag avslutade det aldrig.
Så klart att du gjorde.
Har du övervägt erbjudandet?
- Något har inträffat här. - Vad menar du?
Något ont.
- Din mor... - Min mor?
Ja...
Jag kan garantera att om det finns någon ondska i det här huset...
...så är det manligt.
I källaren.
Läkarutrustningen ser gammal ut även för att vara från 70-talet.
Flaskor fulla med elixir, antar jag. En amatörkemist...
...som experimenterar med levande människor.
Den vidriga stanken... är tillbaka.
En gång hade mor en manlig besökare.
Stilig som du.
En ung främling. De lokala männen flockades här som flugor.
Men mor var ingen attraktiv kvinna.
Ingen valde henne.
Men det gjorde han.
Ska vi dansa?
Han gav henne vin. Hon fick rosiga kinder och musiken...
Han viskade i hennes öra.
Vad?
Främlingen snurrade runt henne på dansgolvet.
Den kvällen...
...tog han henne som ett djur.
På morgonen var han borta.
Som hon längtade.
Och som hon bad.
Men endast ondskan fanns kvar.
Hennes barn.
Du.
En pojke. Simon Joseph. Djävulens egna son.
Hon blev förgiftad efter det.
Synd! Hennes sinne! Barnet!
Hon bad, men bönerna var onda.
Och som hon fortsatte att tråna efter den stiliga mannen.
Jag namngav dig efter din mor, Rachel...
Lilla Ray.
En ljusstråle på en mörk plats.
Faderskap är inte för alla.
Visst, Liam?
Vad hände med din bror?
Liam... Det var inte...
Det var inte mänskligt.
Han små fötter... var inte fötter alls.
Vad gjorde Rose?
Ondskan kommer inte in hit!
Hon gjorde vad som var nödvändigt.
Kommer du, Liam?
Värkarna har börjat. Jag ber om att få överleva denna dag-
- men fruktar att det inte blir så. Om vi dör skriver jag våra namn här-
- och hoppas att sanningen kommer fram en dag.
Rachel Elizabeth Morgan med barn.
Det kommer tillbaka.
- Det vägrar att förbli begravet. - Och inte jag heller.
Du är så besvärlig.
Som slynan som bar dig.
Och maten börjar ta slut.
Vad pratar du om?
Destillerade orenheter från de lägre stående raserna.
Mor Rose fann ett sätt att gradvis återställa sin ungdom.
Genom att injicera blod från nyfödda barn.
Det var mirakulöst... för vissa.
- Kom inte närmare! - En dag kanske någon kan älska...
Det din mamma gjorde... Du kan inte dölja det för alltid.
Det har jag redan gjort. Du förstår...
Jag är min mor.
- Är hon... - Inte än.
Varje dos måste ges med intervaller. Annars kan det synas i blodet.
Det går inte att spåra och håller fostret vid liv.
Mor... Mor...
Mor, snälla...
Mitt barn...
- Vänta! Vad tänker du göra med henne? - Vad bryr du dig om det?
Du ville det ändå inte.
- Det är inte sant. - Det är min angelägenhet.
Nu kan du knulla din slyna, spela din musik och njuta av-
-de försäkringspengar du får ut.
Du är fri. Det är väl vad alla män önskar?
- De kommer att obducera henne. - Hennes tillstånd ledde till en stroke.
Det är vad det kommer att se ut som.
Jag behöver inte se det här.
Precis som en man.
Nycklarna... Bilnycklarna...
Stå ut med mig.
Mörkret djupnar.
Stå ut med mig.
Var är du, min kära?
Du ska inte lämna sängen!
Spring ut i skogen... och göm dig till morgonen.
Du kan inte ta dig någonstans. Jag har dina bilnycklar.
- Det är ingen fara. - Rör mig inte!
- Håll dig borta från oss! - Jag har haft fel kring så mycket.
- Rör mig inte! Våga inte röra mig! - Det ska jag inte.
Jag älskar dig och vårt barn.
Snälla, Ray...
Hoppas att du gillade din vistelse, Liam...
...för nu är du hos oss för alltid.
Då sa herren, låt barnen vara, och förmenen dem icke att komma till mig...
...ty himmelriket hör sådana till!
Det är här du borde vara.
Där jag trodde att du begravdes för många år sen.
- Du skulle ha förblivit död! - Nej!
Rädda dig själv.
Godnatt, syster Rose.
Det är ingen fara. Du är trygg nu.
Din mamma ringde oavbrutet. Det bröts.
Hon var orolig att något...
- Vad har hänt? - Min mamma...
Vi ses i helvetet!
Måndag
Läkarna var precis här.
Lever mitt barn?
Det mår alldeles utmärkt, sa de.
- Miraklet. - De flyger hem dig i en helikopter.
- Den är på väg. - Min telefon... är i källaren.
- Och... det finns en dagbok. - Vi är därnere nu.
Vi kommer att hitta allt. Det här gången gör vi det.
Tack.
Skönt att ha dig tillbaka.
Lilla Rachel...
Om du är en flicka så ska du heta det.
En pojke... Källaren!
Översättning: Jon Underdahl Ordiovision