Tidligere på Riverdale:
Første gang vi hørte om Gryphons og Gargoyles
var fra din mor.
Ben og Dilton tok selvmord,
for å tilfredsstille en skapning de kaller Gargoyle King.
Toksikologirapporten viser dødelig dose av cyanid i Mr. Doileys blod.
Det er noe kjent med dette.
Vi inngikk et løfte.
- En hemmelighet vi holdt på alle de årene. - Vi inngikk en pakt.
- Har du en manual til spillet? - Kast for skjebnen.
- Lover du å gi meg skriften? - Lover.
- Skål. - Har du spilt spillet?
- Nei. - Ikke lyv til meg.
Du har fremdeles blå lepper.
Ingen vil spille igjen, men boka er beste mulighet vi har til å forstå
- hva som skjedde med Dilton og Ben. - Barna våre er i fare.
- Hvor fikk du den? - Skapet.
Samme som alle andre.
GRYPHONS OG GARGOYLES
Et dødelig muterende virus er blitt introdusert til økosystemet i Riverdale,
og det spredde seg som en epidemi.
For hver konfiskerte manual dukket to nye opp.
Og de ressurssterke elevene på Riverdale High
spilte det overalt.
Hvorfor? Fordi for oss var det som en flukt
fra vår marerittaktige virkelighet. Et fantasiland ved våre fingertupper.
Men for våre foreldre var det et dødelig mareritt.
To elever har begått selvmord.
Et tredje prøvde. En felles tråd i disse tragediene:
Alle ofrene spilte spillet kjent som Gryphons og Gargoyles.
Så du innrømmer at spillet drepte Dilton og Ben?
Ja, Mr. Jones.
Men hvor kom G&G fra?
- Hvor fikk Ben og Dilton det fra? - Vi har ikke så mange svar,
men fra det lille vi vet, retter spillet seg mot
påvirkelige, utviklende sinn.
Tenåringer, som dere.
Utfordringen akseptert.
Respekt til de døde,
men noen av oss er gjetere og ikke sau.
Spillets oppdrag og rollespillscenarier
er spesielt designet
til å fostre vrangforestillinger, paranoia og vold.
Som ordfører bannlyser jeg Gryphons og Gargoyles.
Mrs. Burble vil holde åpent,
og jeg har satt opp en 24 timers krisetelefon, overvåket av Kevin Keller.
- Til info, jeg er der kun etter skolen. - Som forelder ber jeg dere...
Ta vare på dere selv.
Og hold dere unna dette spillet.
Siste nytt, mamma, å bannlyse noe
- gjør det bare mer interessant. - Takk.
Og nå er dette dumme spillet alt alle snakker om.
Du spiller vel ikke, V?
Bee, du kommer ikke på Fibes 20 under 20-listen
ved å hoppe rundt i skogen i en hjorteskrott.
- Spiller du og Jughead? - Nei.
Vi prøver å finne ut hvorfor mamma og faren hans ble så trigget
av at vi hadde manualen.
- Hallo? - Ms. Cooper, dette er dr. Curdle Junior.
Er du alene?
Hei, dr. Curdle.
Ja, har du hatt noe hell?
Etter din anmodning gravde jeg i likhusarkivet.
Jeg fant noe du vil være interessert i.
Dr. Curdle Junior sa til meg og Jughead
at omstendighetene rundt Dilton Doileys selvmord virket kjent.
Det dokumentet er grunnen.
En sak fra da faren hans var rettslege.
Jeg er midt i bekreftelsen min.
Stol på meg, dette vil du se.
Ifølge "vitnesbyrdet" ditt,
har du tydeligvis spilt G&G før.
Nå har jeg bevis på at da du var på min alder,
var det et annet mistenksomt dødsfall, kanskje et drap,
som skjedde på Riverdale High, hvor liket hadde blå lepper.
Jeg kan fortsette å grave eller du kan fortelle meg det du vet om G&G.
Greit.
Mener du det?
Du har rett, Betty. Du fortjener å vite hele sannheten.
Om ikke for andre grunner enn din egen beskyttelse.
Det var andre året vårt,
Telefoner hadde ledninger, Winona hadde Johnny og alt luktet som "teen spirit".
Verden var et annet sted, og vi var andre folk.
Den gang var jeg Alice Smith,
en jente fra "feil side", med misunnelsesverdig hår.
Ingen ekte venner...
Vær så snill, nei, nei.
...og ett stort problem.
Pokker.
Er alt bra der inne?
Pass dine egne saker, Hermione. Burde ikke du være i en kirke?
Å, pokker. Er du...?
Det er sikkert feil. Det skjer stadig vekk.
Tre prosent av gangene.
Ingen snakker til deg, Sierra.
Hva skal jeg gjøre?
Jeg prøvde å snakke med ham, men han forsvant med en Vixen-dame.
Klassisk FP Jones.
FP Jones?
Vel, vel.
Syntes jeg hørte en fest her inne.
Lærertillatelse, mine damer.
Bare vent, Penelope.
Sofistikert som vanlig, Alice Smith.
Bare nysgjerrig, ble du født med den munnen,
eller er det noe Southside-mødre lærer bastard-ungene sine?
Din kjipe kjerring.
Nei.
- Hei. - Ja.
Slipp meg.
Hei.
Kom igjen, FP. Det er Bulldog-tradisjon.
Løp naken.
- Løp naken. - Jeg har gipset armen, Mantle.
- Løp naken. - Spiller ingen rolle.
- Løp naken. - Løp naken.
Marty, jeg gjør det ikke.
Løp naken.
Jeg blir med deg.
Freddie Andrews. Du er ikke engang på laget.
Nei, men baseballaget fikk meg til å gjøre det i fjor,
og det ga meg poeng hos damene.
Løp raskt så blir alt uklart.
Løp naken...
Vi var uslåelige. Vi trodde i hvert fall det.
Og det lille stuntet fikk FP og Fred på dypt vann.
GJENSITTING - VÆR STILLE ESSAY PÅ 1000 ORD
Velkommen... til lørdagsgjensitting.
Samlet i det klasserommet var vi fremmede mer enn venner.
Og ingen av oss kunne gjette at
våre liv var i ferd med å endres for alltid.
Det skulle bare være én lørdag.
Åtte timer, seks personer, med ingenting felles.
Den tøffe jenta.
Alice Smith?
Den rebelske katolikken.
Hermione Gomez?
- Lærerens yndling. - Penelope Blossom?
- Artist-atleten. - Fred Andrews?
Det politiske dyret.
Sierra Samuels?
- Og sjarmøren. - Forsythe Pendleton Jones, Jr.
Forsythe Pendleton Jones, Jr.
Han var sjefen sjøl, den perfekte atleten,
en søtsak, som vi pleide å si.
Han var annerledes da, Betty.
Prøvde å være noe annet enn det han var, men likevel trøbbel.
Jeg var en tøffing, men rundt FP, en strekk-dukke.
Selv i gjensitting, med hemmeligheten voksende i meg...
....hatet jeg ham...
- ...men jeg ville ha ham. - Ok, mamma. Jeg skjønner.
Når dere er her i dag, skal dere ikke snakke.
Dere skal ikke leke.
Ikke bevege dere.
Dere skal ikke puste.
- Ja. - Hva om vi må på do?
Du holder deg, Ms. Samuels.
På slutten av dagen skal dere levere et essay på 1000 ord
om hvorfor dere er her i dag.
Jeg er nedi gangen, på kontoret, hele dagen.
Fordi jeg ikke har noe bedre å gjøre.
Kan du la være?
Pass på deg selv.
Herregud.
Sierra.
Sett deg. Vi havner i trøbbel.
Tommy.
Har med litt næring.
- Takk. - Jeg elsker deg.
- Sees i kveld. - Ok.
Sierra.
Du og Tom Keller?
Vi har gått på samme skole siden barnehagen.
Hvordan vet vi ingenting om hverandre?
Vi er ikke venner. Klikker krysspollinerer ikke.
- Har du ikke sett Heathers? - Vel, vi har seks timer igjen,
og ingen å imponere.
Hva med en runde med "Hemmeligheter og Synder"?
Tommy og jeg har datet i hemmelighet i noen måneder nå.
Hvorfor hemmelig?
Foreldrene våre vil ikke at barna deres skal date noen som er...
...annerledes.
For å bruke deres evfemisme.
Min mor er også opptatt av mine forhold.
- Kjenner dere Hiram Lodge? - Ja.
- Han er godt trent. - Og kriminell.
Han er selvstendig og forsørger familien sin.
Min mor mener han er en slask.
"Veien til den amerikanske drømmen."
Men hvilken drøm?
Hun gjør rent på hotellrom på Five Seasons,
seksten timer om dagen.
Hiram har svaret. Kom deg vekk fra Riverdale.
- Uansett hva du må gjøre. - Ja. Bortsett fra...
Riverdale er ikke problemet.
Jeg? Jeg vil bli her hele livet.
Er det så lang tid det vil ta å velge musikk eller baseball?
Ligaen er bra.
Og vi er nær nok byen til å spille konserter.
Denne byen har alt.
Kan til og med bli ordfører.
Verste jobben...
Hvorfor ikke gå for noe større?
Du kan gjøre alt det i en større by.
Men ikke passe på min far.
Han er syk. Ordentlig syk.
Og han passet på meg hele livet, så nå er det min tur.
Alice, din tur.
Hva er din dypeste, mørkeste hemmelighet?
- Hopp over henne. - Fortell dem om da
du tente på en søppelkasse i Southside.
Hvorfor forteller ikke du at du faktisk bor i Sunnyside trailerpark?
- Jeg trodde du bodde på Elm Street. - Ja.
Så klart. Fordi det er det Forsythe vil dere skal tro.
Du sprader rundt på skolen i skolejakken din som en "Northsider".
Ikke lur deg selv.
Du kan ikke flykte fra Southside. Du ender opp som din far.
Drikker øl i en trailer.
Kanskje, men jeg vil ikke slå ungen min.
Ikke som min far.
Jeg sa jeg ikke ville bli med i gjengen.
At jeg ville bli den første Jones som går på college.
Det likte han ikke.
Ok. Da er det bare meg.
Det er bare rettferdig.
Blossom-familien.
De er... forferdelige folk.
Men, Penelope, du er en Blossom.
Nei, det er jeg ikke. Ikke egentlig.
Jeg vokste opp på Sisters of Quiet Mercy.
Herregud, Penelope.
Det stedet har krenket alle humanitære rettigheter.
Da jeg var åtte
kom Blossom-familien og ba om å få se alle barna med rødt hår.
Det neste som skjedde, var at jeg dro med dem.
Jeg var så spent.
Jeg skjønte fort at dette ikke var en altruistisk adopsjon.
Jeg ble preparert.
Til først å være søsteren til Clifford.
Og så, hans livspartner.
Hvert sekund borte fra det huset, selv i dag, er en lettelse.
Hvorfor bor du der fremdeles?
De er familien min.
Det er ikke familie. Så og si incest.
Det er ekkelt.
Jeg rengjør i hvert fall ikke andres toalett som din mor.
Hun har i hvert fall klasse og stjeler ikke barnebruder fra barnehjem.
På an igjen.
Hei. Hold opp.
Gratulerer.
Dere har nå gått fra én gjensitting til fire lørdagsgjensittinger.
Vi var sinte, naturligvis.
På hverandre, på oss selv.
Men litt etter litt, time for time,
brøt veggene vi hadde skjult oss bak, sammen.
Puddingkopper og smørbrød ble delt...
...og stoltheten forsvant.
Og vi ble venner.
Og så var det den regnfulle lørdagen.
Det første kalde regnet den sesongen.
Da jeg fant ut at jeg ville rispe inn alles initialer
i vinduskarmen, ved siden av mine.
Og Hermione brøt seg inn i Mrs. Crabapples skuff.
Hva gjør du?
I går tok Mrs. Crabapple GameLaden min og låste den inn her,
så jeg tar den tilbake.
Det er hærverk.
Å ja.
Fy søren.
Crabapple har samlet på tingene våre i evigheter.
Og der var det.
Gryphons og Gargoyles.
Jeg har hørt om det spillet.
Vi bør ikke spille det. Det tilhører ikke oss.
Gryphons og Gargoyles.
- Trodde det var en vandrehistorie. - Folk har visst spilt det på Seaside.
Hørte en av dem fikk hjerteinfarkt og døde.
I så tilfelle... må vi spille det, ikke sant?
"En gammel ondskap, lenge glemt i denne verden, har våknet.
Navnet? Gargoyle King.
Beseire ham og motta den suverene belønning."
Hvordan slår vi ham?
Ser ut som personen med manualen... som er meg... er spillmester.
Jeg guider dere gjennom oppgaver, og dere klarer dem,
inntil dere "stiger til neste nivå".
Men først må dere velge roller.
Jeg velger Sorceress.
Kanskje jeg kan få dere til å forsvinne.
Jeg velger Thief.
Jeg har alltid hatt lyst til å være fri for moral.
Som folkets stemme, velger jeg Siren.
Deadeye.
Sykt.
Fred, vi vet du velger Radiant Knight.
"Klynger seg til håp, rettferdighet og redelighet."
Det virker litt...
- Perfekt for deg. - Kjedelig.
Følg med nå.
"Velkommen, modige eventyrere, til Eldervair,
riket til Gryphons og Gargoyles."
Lady Smith, velg et kort.
"Befri de udødes sjeler."
"Du står på toppen av Necromancer's Alley."
Slik begynner det, Betty.
Det vanvittige opphenget.
Med et terningkast.
"Du kommer til en brønn i Arcana Maze.
Hekken vokser bak deg, stenger utgangen."
Jeg bruker Gildite-mynten.
Bli mynt.
"Et geysirutbrudd redder deg."
Bra gjort, godseier Pendleton.
- Er det for sent for en ny runde? - Nei.
Kan vi gjøre det litt mer spennende?
- Vekk fra brettet. - Løpe rundt på skolen
- med Featherhead i gangen? - Han sover etter lunsj.
Jeg er med.
Dere vil digge det.
Det er et oppdrag, Wedding Stone, hvor man er i par.
Så, godseier Pendleton,
Madam H.
Sir Frederick, Lady Smith.
Jeg har gjemt en edelstein i denne bygningen.
Første som finner den og viser den til Sierra, beholder den.
Ser ut som det kun er oss, Sierra. Skal vi plyndre kantinen?
Hvorfor de spesifikke parene, Penelope?
Fikk Gargoyle King deg til å gjøre det?
Jeg er vel bare i humør for litt kaos.
- Hvordan vet vi om vi nærmer oss? - Vi lar kjærligheten styre oss.
Ja. Eller Gargoyle King.
Hei.
Kom igjen.
- Klar? - Ja.
Ja!
Milady.
Jeg hadde tenkt å spørre deg.
Hva pokker, Hermione?
- Du hadde tenkt å kysse meg. - Nei.
- Jeg skulle ikke det. - Dette er rollespill.
Jeg liker deg egentlig ikke, FP.
Alice, går det bra? Du ser...
Her, sett deg.
Du kan snakke med meg.
Alice, hva er det?
Jeg er...
...bortkommen.
Jeg våkner hver morgen, med ønske om å rømme fra livet...
...og feilgrepene mine.
Når jeg er her, gjør jeg det. Og jeg er glad.
Og når spillet er over...
...er jeg meg selv igjen.
- Det høres patetisk ut. - Nei.
Det gjør ikke det.
Så, FP.
Hva skjedde med deg og Alice?
Ikke noe seriøst.
Bare rotet litt, som hun var klar for.
Men jo mer vi har spilt,
desto mer tenker jeg at det kan være mer.
Du bør snakke med henne.
På ordentlig.
Prøv deg. Du er tross alt Deadeye.
Jeg er glad i min far.
Og jeg hater å se ham ha vondt.
Noen ganger...
...takler jeg det ikke.
Men Sir Frederick har ikke en syk far.
Så jeg later som om jeg er her med dere.
Og jeg er...
...fri igjen.
Vent.
Du og Fred Andrews?
Vi var ensomme, Betty.
Vi var unge, attraktive, i samme rom.
Det var kun én gang, en kortvarig flamme mellom to personer,
som eksisterte i det øyeblikket.
Men i Blue and Gold?
Vi spilte i ukevis.
Snek oss inn på skolen, sent på kvelden, gikk dypere enn noensinne.
Og vi kalte oss for Midnight Club.
Vi forlot brettet,
utførte oppdragene og eventyrene i den virkelige verden,
spilte rollene.
Noen av oss ble mer uadskillelige enn andre.
Vent...
Hva var det? Hørte dere det?
Overgi dere.
- Hermione? - Hiram?
- Sierra? - Tommy?
Spiller dere også G&G?
Vi trodde vi var spesielle.
- Har spilt i en uke nå. - Daryl Doiley fant det
- på biblioteket. - Gi fra deg spillmesterrollen din.
Ta det fra meg, hedning.
Vi spilte sammen, begynte å spille større spill.
Skillet mellom Gryphons og Gargoyles
og det virkelige liv ble uklart.
På en farlig måte.
Vi fant merkelige invitasjoner i skapene våre.
"Medlemmer av Midnight Club, kom til gjensittingsrommet i kveld."
"Ta utfordringen."
"Og stig til neste nivå av spillet."
Ja.
"Ærbødigst, Gargoyle King."
Velkommen til oppstigningsfesten.
"Finn koppene.
Kast Gryphon-mynten for deres skjebne.
Drikk fra koppen
og møt deres skjebne.
De vellykkede av dere vil stige til tredje nivå."
Høres enkelt nok ut.
Ikke mye til fest.
Hvorfor gjør vi det ikke til en?
Hva er det, Hiram?
Fizzle Rocks. De er nye.
Kom akkurat på gata.
Jeg var gravid med din bror. Jeg tok ingenting.
Men til denne dag lurer jeg på hva som var i det dopet.
Kanskje det gjorde oss til monstre.
Kudos til denne festen. Veldig kult.
Meg? Jeg trodde det var deg. Det var slik da jeg kom.
Eller kanskje vi var monstre hele tiden.
Oppstigningsnatt var vanvittig fra begynnelsen av.
Festen begynte med en uforberedt konsert
med Fred Heads.
Den kvelden ble våre mørke dobbeltgjengere frigjort,
og vi ble alle litt sprø.
Høy på Fizzle Rocks, og også selve spillet.
KAST FOR SKJEBNEN
Rektor Featherhead må ha skjønt at vi brøt oss inn,
og etterforsket.
Jeg kunne ha sagt noe, stoppet ham.
Jeg kunne ha forhindret det som skjedde. Men jeg bare dro.
Jeg ringte Midnight Club hele natten. Ingen svarte.
De må ha blitt tatt eller utvist.
Kanskje til og med arrestert.
Jeg dro til kontoret til rektor Featherhead for å tilstå,
men...
- Hei, er rektor Featherhead her? - Ikke ennå.
Han kommer senere, om du vil bestille time.
Er alt ok, Alice? Vil du snakke med sykepleieren?
Nei.
Hermione.
Takk Gud.
Jeg har en dårlig følelse.
Gikk alt bra i går?
Har du ikke hørt?
Jeg visste det.
Hva skjedde?
- FP skulle fortelle deg. - Hva, da?
Faren til Fred...
Han døde da vi var på festen i går kveld.
Fred fant ham da han kom hjem.
Da Mr. Andrews' begravelse fant sted noen dager senere,
var rektor Featherhead meldt savnet.
Og vi ventet alle på det neste som ville skje.
Det var en fin begravelse, Fred.
Jeg skulle vært der da han...
- Du må slutte å klandre deg selv. - Det er ingenting du kunne ha gjort.
- Han var syk. - Han døde alene.
Fordi jeg var høy...
...og løp rundt på skolen som en idiot, med dere.
Fred.
Dette, pluss at Featherhead er forsvunnet,
gjør oss litt oppskakede.
Jeg så ham den kvelden... på skolen.
Under festen så jeg Featherhead.
Den neste morgenen var han borte.
Så noen andre ham?
Skal vi si det til noen?
Du så ingenting.
- Penelope. - Ingen så noe.
Vil du ha fingeren rettet mot oss fordi vi var høye
og hadde brutt oss inn på skolen da han forsvant?
Vi vet ikke hva, eller om noe har skjedd.
Og ingen andre vet at vi var der.
Så vi holder tett.
Enige?
Ryktene spredde seg som ild i gress.
Alle hadde en teori om hva som hadde skjedd med Featherhead.
Men ingen visste den grusomme sannheten,
at Mr. Featherhead var rett under nesen på oss.
Og den neste uken var det umulig
å ignorere fluene og lukten.
UTGANG
Det var blå væske i koppene da jeg så dem.
Featherheads lik hadde blå lepper.
Og politiet sa han hadde gift i systemet.
- Hva gjorde dere med ham? - Hva mener du?
Du var der også, Alice.
- Og det var kun du som så ham. - Fordi dere var høye.
Og hvem hadde på seg Gargoyle King-kostymet?
Hva snakker du om? Vi hadde de vanlige kostymene.
Og koppene var tomme.
Lady Smith protesterer litt for mye.
Ja.
Ganske beleilig at du dro tidlig.
Si hva du gjorde med Featherhead.
Dette er latterlig.
Fred, du er Radiant Knight. Du gjør alltid det rette.
- Du blir vel med til politiet? - Vi går ikke til politiet.
Hvorfor bryte regler så plutselig, Penelope? Fordi du drepte ham?
Hvordan skulle jeg gjort det? Med de magiske koppene?
Ja. Begrene var fulle da jeg gikk på do.
Kanskje du forgiftet dem da du klargjorde oppgaven.
Bortsett fra at jeg ikke klargjorde oppgaven.
Ikke Daryl heller.
Vi var også uvitende om det.
Koppene sto der bare.
En av oss kunne ha drukket av dem.
Så den som inviterte oss til oppstigningsfesten,
prøvde å drepe en eller flere av oss.
Da må vi ødelegge spillet,
så det ikke vil føre til oss.
Manualene.
Vi ødelegger manualene, sprer alt det andre.
Jeg var i mindretall. Det er det jeg sier til meg selv.
- Jeg tar terningene. - Lagt i en monopol-eske,
glemt blant de andre brikkene.
Jeg tar koppene.
Gjemt blant de andre pokalene i troféskapet.
- Jeg blir kvitt manualen. - Kastet i Sweetwater River.
- Og jeg brenner vårt eksemplar. - Vi inngår en pakt.
Fra nå av snakker ingen om Gryphons og Gargoyles.
Det er en hemmelighet.
For alltid.
Til graven.
Etter å ha spilt G&G, var det tilbake til virkeligheten.
Vi gikk hver våre veier, og...
...tynget av skyld, ble nye personer.
Wannabe-rockestjernen solgte gitaren sin
og begynte å bryte stein for familiebedriften.
Den katolske skolejenta gikk mot morens ønsker
og begynte et liv fullt av kompromisser.
- Hvor fikk du det fra? - Ikke bry deg om det, mi amor.
Romeo og Julie gjorde det slutt.
Kanskje når vi er eldre...
...vil ting være annerledes.
Jeg vil vente på deg, Sierra.
Håper du gjør det samme.
Spillmesteren ble til en bonde.
Jeg vil bo på Thornhill for alltid, Clifford.
Verden utenfor er...
...for farlig.
Den beste eleven på skolen ble en gjengleder.
Sykkeljenta byttet ut skinnet med en stor løgn.
Hei, Hal Cooper.
Skal vi dra på Pop's?
Når Midnight Club passerte hverandre i gangene,
smilte vi ikke engang til hverandre.
Vi var fremmede igjen.
Ok.
Men...
Hvis rektor Feaherhead døde fordi han drakk giften,
hvem forgiftet koppene?
Jeg vet ikke.
Det ble avklart at det var selvmord, under mystiske omstendigheter.
Og vi snakket aldri om det,
fordi det må ha vært et medlem av Midnight Club.
Det utenkelige.
Én av oss var en morder.
Men hvordan visste de at Featherhead ville dukke opp og drikke fra koppen?
Det er det som er skremmende.
Drapsmannen kunne ikke ha visst det.
Og det betyr at den som forgiftet koppene, ville forgifte en av oss.
Så Featherhead var et utilsiktet offer.
Beklager, mamma.
Men skal vi finne ut hvordan å stoppe det som skjer nå,
har jeg mange spørsmål.
Elizabeth.
Når du spiller spillet,
jo mer du snakker om det...
...desto mer du tenker på det,
desto mer risikofylt er det for deg.
Dødelig risiko.
Men fra hva?
Folk på utsiden? Spillmesteren?
Og på innsiden, spillerne.
Spillet gir deg tillatelse til å...
...skade eller drepe,
deg selv, fienden, vennene dine.
Ben, Dilton, Ethel.
De drakk alle villig drikken, under beger-oppgaven.
Men var det drap eller selvmord?
Til slutt er det bare død, Betty.
Vær så snill, lov meg at du ikke skal etterforske det.
Du vet jeg ikke kan gjøre det, mamma.
Noen fra din klubb brukte spillet til å drepe Featherhead.
Nå dør mine klassekamerater...
...og hele skolen spiller spillet.
Jeg så en skapning i skogen.
Den samme som du så, tror jeg.
Gargoyle King.
Hva om det er samme person fra Midnight Club, da og nå?
Jeg vet du er redd, mamma.
Men vi kan ikke være stille lenger.
Du ser hvor det har ført oss.
Bare, vær så snill...
...sverg til meg.
Sverg at du ikke spiller det.
Jeg skal ikke spille spillet. Jeg lover.
Ok, vel...
En dyktig etterforsker evaluerer alltid kildene.
Rett foran oss hele tiden.
Juggie? Jug.
Du vil ikke tro historien min mor fortalte meg i går.
Jug.
Hva gjør du?
Betty.
Det er helt opplagt. Alt er tydelig.
Spillet, Gargoyle King.
Jeg er på nivå tre. Bare et spørsmål om tid før jeg stiger.
Og jeg får møte ham.
Tekst: JC Isaksen