EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Du får skynda dig att äta om du ska hinna till tåget.
Jag ber att detta inte är dårskap.
Men det är för sent nu.
Du tog ett praktiskt beslut. Vi får bara hoppas på det bästa.
Med lite tur har mrs Spencer valt ut någon bra person.
Någon hårt arbetande och lydig, som vi bad om.
Jag kan inte tolerera någon lat eller butter pojke.
Jag varken kan eller vill tåla det.
Trots oron är jag lättad över att veta att du får hjälp här sen.
Man kan inte köpa lojalitet.
Kommer du, någon gång i dag?
Matthew Cuthbert, du måste vara förvirrad.
När började du sätta dig ner utan att ha tvättat händerna?
Låt oss inte glömma att det var din idé.
Du var inställd på det sen vintern så varför gräma sig nu.
Inte för att jag är oense om det.
Far du iväg så snart du är klar?
Ja.
Det dröjer säkert inte förrän Rachel knackar på.
Hon hungrar efter skvaller som en svältfödd person.
Kvällsmaten skulle serveras för en halvtimme sen.
Hon behöver få blöjan bytt.
- Grytan är nästan... - Har du mjölkat kon?
- Nej. Inte än, men jag... - Ge henne till mig.
Ska barnen svälta? Gör något rätt som omväxling.
Du är mer problem än du är värd. Ingenting annat än skräp.
Skynda dig.
Få se vad mr Hammond har att säga om detta när han kommer hem.
Är allting bra, raring?
Jag föredrar att fantisera mot att minnas.
Varför är de värsta minnena mest påträngande?
Jag vet inte. Vila nu.
"Om hela världen hatade dig och trodde du var ond -"
- men ditt eget samvete godkände dig och befriade dig från skuld -
"- hade du inte varit utan vänner."
- Jag älskar Jane Eyre. Gör inte du? - Jag känner henne inte.
Bra att ni är vaken.
Jag har så många frågor om Grönkulla.
Det har du säkert.
Varför tror ni inte att nån av Cuthberts gifte sig?
Hade någon av dem en tragisk romans?
- Det är inte vår ensak. - Men jag spricker av nyfikenhet.
BRIGHT RIVER HOTELL
Goddag.
Jag undrar om ni kan hjälpa mig.
- Är det en...? - En liten flicka?
Såg ni inte henne? Precis utanför. Ville inte komma in. Så dumt.
- Men... - Hon föredrog att sitta utanför -
- eftersom det var...
Vad var det nu?
Mer utrymme för fantasin, så var det.
Hon är speciell, kan jag säga. Jag hörde henne tala för sig själv, ute.
Men jag väntade mig inte en flicka.
Det var en pojke... som jag kom för.
Mrs Spencer skulle ta hit honom från barnhemmet, åt oss.
Mrs Spencer gick av tåget med den underliga flickan, -
- gav mig henne, och sa att ni skulle hämta henne.
Det är allt jag vet om det.
Jag har inga fler föräldralösa gömda här.
Jag...
Jag förstår inte.
Flickan är säkert bara glad att berätta -
- varje liten detalj om vad som hänt.
För hon kan prata, helt klart.
Goddag på er.
Ni är väl Matthew Cuthbert från Grönkulla.
Jag är glad att se er. Jag började bli rädd att ni inte skulle komma.
Jag föreställde mig allt som kunde ha hänt.
Jag hade bestämt mig för att om ni inte kom för mig, -
- skulle jag gå längs spåret till det stora körsbärsträdet, -
- klättra upp i det och stanna hela natten.
Jag skulle inte vara rädd och det vore fint att sova där, -
- med alla de vita blommorna i månskenet, tror ni inte?
Jag kan tänka mig att jag redan är en besvikelse.
Jag är inte är mycket att titta på, men även om jag är smal, är jag väldigt stark.
Ni ska veta att jag är tacksam att ni adopterar mig.
Ni är en fröjd för ögat, mr Cuthbert.
Du får följa med mig nu.
- Jag tar väskan. - Jag kan bära den.
Den är inte tung.
Jag har allt jag äger i den, men den är inte tung.
Och om den inte bärs på ett visst sätt, öppnas den.
Det är bäst jag bär den. Jag har fått kläm på det.
Jag är helt extatisk över -
- att jag ska få tillhöra er och er syster.
Extatisk.
Jag har aldrig tillhört någon förut.
Ni och er syster är som något ur en bok.
Två hårt arbetande, anständiga människor -
- som varit ensamma jämt i det tysta huset, -
- och längtat efter kärleken från ett barn.
Jag ska sträva efter att bli den bästa dotter -
- någon någonsin skulle kunna ha.
Jag kan vara det.
Ärligt talat har jag inte mycket erfarenhet av det.
Jag brukar inte tas in i huset för att bli någons dotter.
Ni kan tänka er vilken välsignelse detta är -
- och hur det gläder mitt hjärta.
Och jag har tänkt mycket på det.
Jag är fast besluten att jag ska vara lydig och plikttrogen, -
- men ändå livlig nog att lätta upp stämningen -
- efter att ni har levt så många år utan glädjen att ha ett barn -
- och hennes livliga fantasi.
Har ni alltid velat ha en dotter?
Alltid, i djupet av ert hjärta?
Jag läste att en dotter är en liten flicka som växer upp till att bli en vän.
Och det ger mitt hjärta glädje bara att säga det högt.
Åh, visst är hon fin?
Vad heter hon?
Det är... en märr.
Har hon inget namn?
Rätt namn är så viktigt.
Hon ser ut att heta Belle.
Hej, Belle. Du är en skönhet och jag är säker på att vi ska bli goda vänner.
Märren.
Hej då, trädet.
Det körsbärsträdet är min första vän här på ön.
Vad fick trädet, vitt och spetsliknande, er att tänka på?
Tja... Jag vet inte.
En brud, förstås. En brud i vitt med en dimmig slöja.
Jag har aldrig sett någon, men det är nog så de ser ut.
Jag tror inte att jag får stå brud.
Jag är så alldaglig. Ingen skulle vilja gifta sig med mig.
Om han inte var en missionär.
En utländsk missionär kan nog vara mycket speciell.
Jag hoppas att jag en dag ska ha en vit klänning med vackra puffärmar.
Det är min ideala jordiska lycka.
Pratar jag för mycket?
Folk säger alltid det, och det verkar skapa irritation.
Vill ni att jag ska vara tyst? Då ska jag sluta.
Jag kan sluta om jag bestämmer mig för det, men det är svårt.
Det gör inget.
Det gör mig så glad.
Jag vet att ni och jag kommer att komma väl överens.
Det är en sån lättnad att prata när man vill, -
- och inte få höra att barn ska synas men inte höras.
Det har de sagt till mig en miljon gånger.
Folk skrattar för jag använder stora ord, men -
- det är spännande och beskrivande ord som...
Som hänförd, och härlig.
Har man stora idéer -
- måste man väl ha stora ord för att uttrycka dem?
Ja...
Jag antar det.
Till exempel...
Jag blir hänförd av det härliga landskapet.
Ta det försiktigt nu.
Goddag, Rachel. Jag kokar lite vatten.
Vill du inte sitta ner?
Jag vill inte störa om du väntar besök.
Vi har gott om tid. Matthew är inte här på flera timmar.
Jag blev rädd när jag såg Matthew åka iväg idag.
Jag kan tänka mig det.
Ja... Jag förstår inte -
- vad som fick honom att lämna skörden mitt på eftermiddagen.
Jag var rädd att han skulle ringa efter doktorn.
- Jag mår bra. - Åh, vilken lättnad.
Men förstås, nu när jag tänker efter -
- hade det inte stämt om Matthew hade -
- tagit på sina bästa kläder, om det var en nödsituation.
Nej. Det hade det inte.
Nej. Verkligen inte.
För Guds skull, Marilla.
Matthew åkte till tågstationen i Bright River.
Ser man på.
Bright River.
Han hämtar en hjälpreda.
Ja, och nej.
Vi ska adoptera en pojke från barnhemmet i Nova Scotia, -
- och han kommer hit i dag.
Matthew hämtar honom nu.
Marilla Cuthbert, om du hade sagt -
- att Matthew skulle möta en känguru hade jag inte varit mer förvånad.
En föräldralös pojke?
Vad i hela friden gav er en sån idé?
Jag kan säga det rent ut, ni gör något dåraktigt nu.
En riskabel sak, det är det.
Jag kan inte fatta att jag ska få bo där det är så här vackert.
Drömmar går inte så ofta i uppfyllelse.
Men just nu känner jag mig nästan helt nöjd.
Jag kan inte känna mig fullkomligt nöjd, för att...
Vilken färg skulle ni kalla det här?
Det är väl rött?
Ja. Det är rött.
Det är varför jag inte kan vara helt nöjd.
Det kan ingen med rött hår.
Min livslånga sorg.
Ni vet inte vad ni får. Ni släpper in ett -
- främmande barn i huset, och vet inte ett dugg om honom.
I förra veckan -
- läste jag i tidningen att en man och hans hustru -
- på västra sidan av ön tog sig an en pojke från barnhemmet -
- och han satte eld på deras hem, på natten.
Med flit, Marilla.
De brändes nästan till döds i sina sängar.
Hade du rådfrågat mig om det här...
- ...vilket du inte gjort... - Socker?
...skulle jag ha sagt att för Guds skull, överväg det inte ens.
Det säger jag.
Jag förnekar inte att det ligger något i vad du säger, Rachel.
Jag har haft lite betänkligheter själv.
Hur kunde du inte ha det?
Matthew börjar bli gammal och han har problem med hjärtat.
Pojken blir till stor hjälp.
Och han är ju inte från utlandet. Han är från Nova Scotia.
Inte mycket annorlunda än oss.
Ja, det är ju en viss tröst.
Att han inte är nåt gatubarn från London.
Eller en fransk buse.
En föräldralös.
- Matthew har varit så bestämd. - Hoppas bara att det fungerar bra.
Men säg inte att jag inte varnat dig om han bränner ner Grönkulla, -
- eller häller stryknin i brunnen.
Jag hörde om ett fall i New Brunswick, där en föräldralös gjorde just det.
Och hela familjen dog under hemska kval.
- Men det var förstås en flicka. - Vi ska inte ha en flicka.
Mr Cuthbert, vad kallas den här platsen?
Avenyn.
Det är ju ganska fint här.
Fint är fel ord att använda och vackert också.
Orden räcker inte till.
Det är... Underbart.
Underbart.
Det första jag någonsin sett som inte kan förbättras med fantasin.
Andra kallar det kanske för Avenyn, men jag ska alltid kalla det...
Det vita välbehaget.
- Det här är Barrys damm. - Jag gillar inte det namnet.
Jag ska kalla den...
Låt mig tänka.
Det blanka vattnets sjö.
Ja, det är rätt namn.
Jag vet, för spänningen. Känner ni att saker kan ge rysningar?
Jag vet inte riktigt.
Det måste finnas något.
Ja, det...
Jag antar att det ger rysningar att se de fula vita larverna -
- som jag gräver upp bland gurkorna.
Jag kan tänka mig det.
Jag hatar dem. Jag vill bli av med dem.
Jag antar att jag gav mrs Hammond rysningar.
Hon var glad att slippa mig efter att hennes man dog.
Vem är mrs Hammond?
Jag arbetade i hennes familj, tog hand om barnen i några år.
Hon hade åtta barn.
Det verkar göra vissa människor arga när de har så många barn.
Mr och mrs Hammond var arga jämt.
Flytta dig, fågelskrämma.
- Snälla, jag kan... - Du ska lära dig.
Mr Hammond?
Mrs Hammond! Mrs Hammond!
- Är något på tok? - Nej. Ingenting.
Jag blev bara skrämd av gässen.
Älskar ni dem? Gässen. Jag gör det.
De är romantiska fåglar.
Tja... Jag vet inte det.
Vet ni att de blir par för livet?
De väljer varandra, av alla gäss i världen.
Och de håller ihop tills döden skiljer dem åt.
Det var värst.
Nu är vi snart hemma.
Bara någon kilometer till.
Hemma.
Vilket underbart ord.
Grönkulla.
Jag har nypt mig själv så många gånger i dag.
Då och då har en hemsk känsla kommit över mig -
- och jag har varit så rädd att detta är en dröm.
Jag fick göra det en gång till.
Detta är verkligt.
Grönkulla är verkligt, och vi är hemma.
Märr.
Matthew Cuthbert, vem är det där?
Var är pojken?
Det fanns ingen pojke.
Det är bara hon.
Ingen pojke?
Men det måste ha varit en pojke. Vi bad mrs Spencer att ge oss en pojke.
Det gjorde hon inte.
Hon gav oss henne.
Och jag frågade stationsmästaren -
- men fick ta med henne hem.
Hon kunde inte bli lämnad där, oavsett hur misstaget uppstod.
Det var ju förbaskat.
- Hon måste tillbaka. - Ni vill inte ha mig.
Jag borde ha förstått det.
Jag borde ha förstått att ingen vill ha mig.
För Guds skull, barn, vad gör du där nere på marken?
Lyssna nu, och res dig upp.
Vad är det här?
Jag...
Jag... Hon har rest lång väg, bara för att bli besviken.
Men hon ska inte vara här. Du borde inte ha tagit med henne hem.
Hon fick en chock. Det är allt.
Hon är inte den enda.
Nog med dumheter nu. Följ med in.
Jag pratar med dig.
Lilla flicka, det räcker nu.
Lilla flicka.
Lilla flicka?
Om jag ändå var något annat.
Ingen mening med att gråta. Det har bara skett ett misstag.
Vi slänger inte ut dig ikväll.
Vad är ditt namn?
Spelar det någon roll?
Jag blir inte kvar länge nog för att ni ska minnas det.
Uppför dig och svara på frågan.
Snälla... Kalla mig Cordelia.
Cordelia? Är det ditt namn?
Eller Penelope.
Penelope har en mycket tragisk klang.
Vad är ditt namn, barn?
Kan ni inte kalla mig något av det?
Mitt namn är Anne.
Enkla Anne.
Anne är ett bra namn.
Ett förnuftigt namn.
Kan ni uttala det med ett E när ni säger det?
Anne med ett E verkar mycket mer ädelt.
Som du vill.
Anne med ett E -
- det är dags att gå in. Res dig upp nu.
Jag visste det.
Detta är ett underbart hem.
Varför sa ni inte på stationen att ni inte ville ha mig?
Varför inte bara lämna mig där?
Om jag inte hade sett Det vita välbehaget eller Det blanka vattnets sjö -
- skulle inte det här vara så svårt.
Vad i hela friden menar hon?
Det är bara något vi talade om -
- på vägen hit.
Jag ställer in märren.
Seså, ta av din hatt.
Lägg den och väskan på bänken.
Jag förstår helt enkelt inte. Fanns det inga pojkar på hemmet?
Det fanns ett överflöd av dem.
Men mrs Spencer sa bestämt att ni ville ha en flicka i min ålder, -
- och husmor trodde att jag skulle duga.
Så går det när man inte gör ärendena själv.
Följ med mig. Skynda på lite.
Ledsen att göra dig besviken, men det är inget att göra.
En pojke ska hjälpa Matthew med jordbruksarbetet.
En flicka har vi ingen användning för, förstår du?
Jag tror inte det.
Ursäkta?
Inte av respektlöshet, -
- men kan inte jag göra sysslorna trots att jag är flicka?
Det är inte så man gör, och du vet det.
Men kan jag inte det?
Jag är stark som en pojke och är hellre ute än instängd i ett kök.
Jag förstår inte problemet.
För tänk om det plötsligt inte fanns några pojkar i världen?
- Inga alls? - Dumheter.
Det är inte vettigt att flickor inte får göra jordbruksarbete -
- när de kan göra allt som pojkar kan göra och mer.
Anser ni er själv vara känslig och oförmögen?
Jag gör verkligen inte det.
Men eftersom jag är här nu, kan inte ni överväga det?
Det kan jag inte.
Och få de där dumma tankarna ur huvudet.
Följ med, så du kan tvätta av dig före kvällsmaten.
Kära barn, vad har hänt här?
Jag nöp mig i armen idag, för att bevisa att detta var sant.
Du äter ju ingenting.
Jag kan inte. Förlåt.
Jag är i djup förtvivlan.
Kan ni äta när ni är i djup förtvivlan?
Jag har aldrig varit i djup förtvivlan, så jag kan inte svara på det.
Har ni någonsin föreställt er att ni är i djup förtvivlan?
- Nej, det har jag inte gjort. - En mycket obehaglig känsla.
När man försöker äta kommer det en stor klump i halsen, -
- och man kan inte svälja något.
Inte ens om det var en chokladkola.
Jag åt en chokladkola för två år sen och den var jättegod.
Hoppas att ni inte tar illa upp att jag inte kan äta.
Allting ser extremt gott ut.
Hon är nog bara trött. Bäst att hon får gå till sängs.
Ta din väska och följ med mig.
Klä av dig snabbt och lägg dig i sängen.
Jag hämtar ljuset om några minuter.
Godnatt.
Hur kan ni kalla det en god natt -
- när ni vet att det här måste vara den värsta natten jag någonsin upplevt?
Vilken smutsig ovana.
En man har rätt att röka -
- när hans sinne är tungt.
Och det är nog ditt med.
Ja, det här var minsann problematiskt.
En av oss måste träffa mrs Spencer i morgon. Det är säkert.
Flickan måste skickas tillbaka.
Jag antar det.
- Antar? Vet du inte det? - Jo, det...
Det är synd. Att skicka henne tillbaka.
Hon vill så gärna stanna här.
Matthew Cuthbert.
Menar du att vi borde behålla henne?
Nej, nej. Jag...
- Det ska vi inte. - Absolut inte.
Vilken nytta skulle vi ha av henne?
Vi kan vara av nytta för henne.
Jag tror att barnet har förhäxat dig.
Jag kan se tydligt att du vill behålla henne.
Hon är en mycket intressant person.
Så kan man uttrycka det.
Du skulle ha hört henne prata.
När vi for från stationen.
Hon kan prata fort, och det är inte till hennes fördel.
Jag har inget emot lite samtal.
Jag tycker inte om barn som har så mycket att säga.
Det är något jag inte förstår med henne.
Nej, hon måste skickas tillbaka dit hon kom ifrån.
Jag kunde leja en pojke att hjälpa mig.
- Hon kunde vara sällskap åt dig. - Jag behöver inte sällskap.
Jag ska inte behålla henne.
Nej, visst. Det blir som du vill.
Förstås.
Jag går till sängs.
Käraste Snödrottning.
Jag accepterar din gåva.
Hade jag en bok, skulle jag pressa de heliga blommorna mellan dess sidor, -
- så att jag alltid kunde bli påmind om det här värdefulla ögonblicket.
Hur som helst -
- jag -
- prinsessan Cordelia -
- ska för alltid värdesätta denna gåva.
Låt min kyss visa min hängivenhet...
Vad gör du?
Det är dags att klä på sig.
Jag låtsades att den här morgonen var annorlunda än vad den är.
Jag låtsades att jag var en vacker prinsessa -
- och att det här var min slottskammare, -
- högt upp i en tornspira...
Sluta prata strunt.
Förlåt.
Det är bara det att ert fina rum och det fina, gamla körsbärsträdet -
- ger sånt utrymme åt fantasin.
Och jag har önskat med all min kraft -
- att ni skulle säga att ni beslutat att jag får stanna.
Packa ner det, och gå ner sen.
Vi ska träffa mrs Spencer efter frukost.
Sätt tillbaka den, genast.
- Har du tagit något här? - Nej.
Jag ville bara memorera allting.
Visa mig.
Sluta snoka, och kom och ät frukost.
Jag är hungrig idag. Världen är inte en sådan ylande vildmark -
- som den framstod som igår.
Jag är glad att det är en fin morgon, så att vi inte måste köra i regn.
Det skulle vara extremt svårt att uthärda.
Det går ju bra att läsa om hemska saker, -
- och föreställa sig att genomleva det, heroiskt, men -
- det är inte så lätt om man verkligen är bedrövad.
För Guds skull, var tyst nu. Du pratar alldeles för mycket.
Ja, ma'am.
Bara så att du vet, jag har frågat om den franska pojken -
- är tillgänglig under skörden.
Herregud!
Jag kan mjölka kor och hugga ved.
Tvätta kläder, stryka, damma, sopa, och många andra saker.
Det finns ingen ände på vad jag kan göra.
Jag tar hand om disken. Ni ska få se.
Jag ska göra det bra.
Se upp med kannan. Den är mycket varm. Ta båda händerna.
Jag ser det klart nu. Hela idén var dåraktig.
Man kan inte skapa en familj. Bara ens familj är familjen.
Du kommer väl att behöva -
- Anne mer än någonsin, sedan din man gick bort.
Jag vill inte ha henne. Jag flyttar till min syster, har inga skäl att ta henne.
Tyvärr, men vi är för många som det är.
- Jag behöver inte fler att mätta. - Men jag kan hjälpa dig.
Har jag inte varit till hjälp?
- Lämna mig inte här. - Du tillhör inte familjen.
Och den är stor nog. Du tar henne tillbaka, och så är det.
Jag är så ledsen. Ingenting gick sönder.
Du vill inte behålla mig nu.
Det tänkte jag aldrig göra.
Jag är tillbaka till teet.
Anne.
Adjö, mr Cuthbert.
Jag...
Jag skulle inte anställa pojken för att bli av med dig.
Det var i hopp om att du kunde stanna.
Tack så mycket.
- Jag ska aldrig glömma dig. - Sköt om dig nu.
Anne med ett E.
Åh, för Guds skull.
- Min bror är en löjeväckande man. - Han är snäll.
Han är så sympatisk, -
- och han sa inget om hur mycket jag pratar.
Han verkade tycka om det.
Han kändes som en själsfrände direkt när jag såg honom.
Ni båda är lika märkliga, det är ett som är säkert.
Jag tänker njuta av den här resan.
Min erfarenhet är att man nästan alltid kan njuta av saker -
- om man bestämmer sig för att göra det.
Man måste förstås vara mycket bestämd.
Jag tror att det är något ni och jag har gemensamt.
Jag vill vara en fiskmås.
De är de mest bekymmerslösa av alla fåglar, tycker inte ni?
Titta. Vildrosor.
Är inte rosa en förtrollande färg?
Jag älskar det, men kan inte ha det.
Rödhåriga människor kan inte bära rosa. Inte ens i fantasin.
Vet ni någon vars hår var rött när hon var ung, -
- men fick en annan färg när hon växte upp?
Det är nog inte så troligt.
Ännu ett hopp är borta.
Mitt liv är en kyrkogård av begravt hopp.
Jag läste det i en bok, -
- och jag säger det för att trösta mig, när jag är besviken.
Jag förstår inte vari det trösterika ligger.
Det låter så romantiskt.
Som om jag var en hjältinna i en saga.
Du måste ha gått i skolan.
Inte så mycket. Men nyligen, när jag var på barnhemmet.
Jag älskar skolan, men i ett hushåll med så mycket att sköta, -
- som barn, matlagning, sysslor, var det bara inte möjligt.
Finns det anledning till att Grönkulla är avskilt?
Anledning?
Min familj var inte benägen till tomt prat.
Saknar ni era föräldrar mycket?
De levde goda och långa liv.
Klandra inte Gud för att ha fört dem hem.
Jag antar det.
Antar?
- Varför är du föräldralös? - Det hände när jag var ett spädbarn.
Jag skulle vilja veta omständigheterna, om du vill berätta dem.
Jag har inget emot att berätta.
Nånstans i fjärran land, på en plats vars namn jag inte bryr mig om att minnas, -
- levde en herre för inte så länge sedan.
Han hade en lans och en gammal sköld på en hylla, -
- en benig gnällkärring och en vinthund...
Hur vågar du?
- Vadå? - Tror du att jag är dum?
Det är bara en mycket bättre historia än min.
Jag ville inte höra vad som helst, utan din historia.
Kan du inte berätta sanningen, vill jag inte höra.
Låter ni mig säga vad jag fantiserat ihop om mig, -
- finner ni det mycket mer intressant.
Att önska att något är annorlunda kommer inte att göra det så.
Så sant som det var sagt.
Mina föräldrar var Walter och Bertha Shirley.
De var nygifta, och fattiga som kyrkråttor.
De dog av en feber när jag var tre månader gammal.
Jag har fått förtjäna mitt uppehälle så länge jag kan minnas.
Jag antar att jag hade tur som blev utplacerad, -
- och slapp stanna på barnhemmet.
Men jag begrep aldrig det.
Om barn är en sådan börda, varför skaffar folk så många?
Men... Det var synd att jag aldrig fick chansen.
Vad menar du?
Chansen att vara barn.
Anne.
Nej. Gå hem. Gå hem!
Åh, jösses.
Är du oskadd?
Käre Gud.
Jag är oskadd. Varsågod.
Det är ingen fara.
- Du behöver inte oroa dig, Belle. - Belle?
Det är hennes namn.
- Visst var det ett äventyr? - Det var det, va?
Är du helt oskadd?
Du var mycket sansad.
Jag är van vid ståhej.
Oj, då. Ni är de sista jag väntade mig idag.
Jag är glad att se er.
Och hur är det med dig, kära Anne?
Ganska bra, tack.
- Vad för er hit, ms Cuthbert? - Saken är den, mrs Spencer -
- att det skett ett missförstånd, och jag ville veta hur det har gått till.
Matthew och jag bad er om att ge oss en pojke från barnhemmet.
Vi bad er bror Robert att säga att vi önskade en pojke.
Marilla Cuthbert, ni menar inte det.
Robert skickade bud genom sin dotter Nancy -
- att ni önskade en flicka.
Men Nancy är en hemskt ansvarslös tös.
Jag har ofta fått banna henne, för oförsiktighet.
Jag är så ledsen för det här.
Det var vårt eget fel.
Vi borde ha gått till er själva, -
- och inte låtit ett viktigt meddelande hanteras ryktesvägen.
Men ett misstag har skett, -
- och vi får bara ordna upp det.
Jag antar att barnhemmet kan ta tillbaka henne?
Jag antar det. Men det är kanske inte nödvändigt.
Grannen, mrs Blewett, sa nyss till mig -
- att hon knappt klarar av sin stora familj, -
- och önskar att hon hade en flicka, som hjälp.
Anne duger fint.
Jag kallar nog det här för ödesbestämt.
Vi kan höra med henne. Hon säger nog ja.
- Hur gammal är du och vad heter du? - Anne Shirley. Jag är bara 13.
Du är klent byggd. Men du är senig.
Jag vet inte, men de tycks vara de bästa trots allt.
Du måste göra som jag säger, tala när du blir tilltalad.
Jag tål inte trots.
Och om du gör fel, får du känna av stövelspetsen.
Jag väntar mig att du ska arbeta, och inte göra fel.
Den här ungen gör mig snart galen. Den blir min död.
Barnet har kolik.
Vadå?
Han mår bättre om du lindar honom.
Och kolikvatten hjälper.
Anne har arbetat hos stora familjer förut.
Hon lär få arbeta. Det är ingen välgörenhetsinrättning.
Jag kan låta er slippa henne nu. Om ni vill, kan jag ta henne genast.
Jag vet inte. Jag...
Jag sa inte att vi bestämt att inte behålla henne.
Jag ville bara veta hur misstaget hade uppstått.
Det är bäst att vi åker hem nu så att jag får prata med min bror.
Jag borde inte besluta något utan att rådfråga honom.
Beslutar vi att inte behålla henne, kan vi skicka henne till er.
Annars kan ni förmoda att hon stannar hos oss.
Passar det bra, mrs Blewett?
- Jag antar att det får duga. - Nåväl.
Adjö, då.
Ms Cuthbert, sa ni att ni kanske låter mig stanna på Grönkulla?
Eller inbillade jag mig det bara?
Jag sa det, men inte mer. Det är inte bestämt ännu.
Och kanske vi beslutar att mrs Blewett får ta dig ändå.
Jag åker hellre tillbaka till barnhemmet än till henne.
Det känns som om hon ska komma efter oss på en kvast.
Jag skulle vilja att du är tyst under färden hem.
Jag har mycket att tänka på.
Behåll dina frågor för dig själv, tills vi kan tala privat.
Spring in.
Sätt väskan där uppe, och sätt på vatten.
Ja, ms Cuthbert.
Sluta fånle på det viset.
Jag hade inte skänkt bort en hund till mrs Blewett.
Problemet är att jag inte vet hur det blir.
Hon är en intressant liten sak.
Det skulle vara bättre om hon var användbar.
Jag föreslår en veckas prövotid, för att se hur hon beter sig.
Hon får fem dagar.
Jag behöver mycket övertygande, det är säkert.
Åh, för Guds skull.
Igår såg jag att du kastade kläderna -
- på golvet när du tog av dem.
Det är en mycket dålig vana, och jag kan inte tillåta det.
Du måste vika kläderna snyggt och lägga dem på stolen.
Jag har ingen nytta av stökiga flickor.
Jag var så orolig att jag inte tänkte på mina kläder alls.
Jag ska vika dem noga.
Men... Jag glömmer saker ibland.
Jag brukar ha bråttom att äntligen få lägga mig.
Du måste minnas det om du ska stanna här.
Du förstår att det är på prov, eller hur?
Ja.
Ett beslut fattas om en vecka.
Så där.
- Be aftonbönen, och lägg dig sedan. - Jag ber aldrig.
Vad sa du?
Jag bad i barnhemmets söndagsskola. Jag gillar katekesen.
Det är något ståtligt med vissa av orden.
Oändligt, och oföränderligt.
Det är inte poesi, men det låter så, eller hur?
Vi pratar inte om poesi, Anne. Vi pratar om bön.
Vet du inte att det är hemskt styggt...
- ...att inte be aftonbön? - Jag är ledsen.
- Jag har aldrig fått lära mig det. - Du måste be aftonbön...
- ...medan du är här. - Ja, förstås, om ni vill det.
Jag gör allt för att blidka er.
Men ni måste lära mig att be, bara den här gången.
Du måste stå på knä.
Varför måste man stå på knä för att be?
Om jag ville be, kan jag säga hur jag skulle göra.
Jag skulle gå ut på ett stort fält, helt ensam.
Eller långt in i skogen.
Jag skulle se upp mot himlen, -
- upp, upp, upp mot den fina, blå himlen utan slut, -
- och jag skulle bara känna bönen komma.
Jag är redo. Vad ska jag säga?
Du är gammal nog att säga bönen själv.
Bara tacka Gud för dina gåvor.
Och be honom ödmjukt om det du önskar dig.
Jag gör mitt bästa.
Himmelske fader...
Det är vad prästerna säger i kyrkan, -
- så det bör väl passa även för en privat bön?
Himmelske fader -
- tack för Det vita välbehaget och Det blanka vattnets sjö
Och för fina Belle och den underbara Snödrottningen.
Jag är extremt tacksam för dem.
Det är alla gåvor jag kan komma på att tacka dig för.
Och det jag önskar mig är så mycket -
- att det skulle ta mig för lång tid att säga allting.
Så jag ska bara nämna de två viktigaste sakerna.
Snälla låt mig stanna på Grönkulla.
Snälla låt mig vara vacker när jag är vuxen.
Vänliga hälsningar, Anne Shirley.
Så där.
Gjorde jag det rätt?
Det får duga just nu.
Lägg dig nu, barn.
Åh, jag borde ju ha sagt "amen", -
- istället för "vänliga hälsningar". Som prästerna gör.
Kan det göra någon skillnad?
Nej, det tror jag inte.
Gud är mitt vittne, jag ska göra allt i min makt...
- ...så att ni vill behålla mig. - Godnatt.
Gud, ge mig styrka att lyckas...
- ...med min strävan. - Det räcker nu.
Förlåt. Jag tycker om att be.
Men det är dags att säga godnatt.
Godnatt.
Flickan är nästan en total hedning.
Gud vet vad vi har gett oss in på.
Anne.
- Hon är borta. - Borta?
Jag kollar silvret.
Ägg! En syssla är gjord.
Jag har träffat alla höns, så ni behöver inte presentera oss.
Jag var uppe före solen. För upprymd för att sova.
Och jag ville visa att jag borde få stanna.
Visst är det lätt att älska Grönkulla?
Jag släpper ut mjölkkorna på bete.
- Frukosten är snart klar. - Får jag ta blommorna till mitt rum?
Nej. Varken rummet eller du ska vara full av blommor.
Du borde ha lämnat dem på trädet.
Jag kände också så. Att jag inte borde förkorta deras liv genom att plocka dem.
Jag skulle inte vilja plockas om jag var en blomma.
Det vore väl härligt att vara en?
Igår ville du vara fiskmås.
"...och makten och härligheten, för evigt. Amen."
Jag gillar den här bönen. Den är fin.
Fader vår som är i himmelen, helgat vare ditt namn.
Det är som musik.
Bara fortsätt att lära dig den.
Fader vår som är i himmelen...
Oavsett resultatet här, -
- borde du ha något att ta på dig förutom den där slafsiga saken.
Jag har kanske lite bomullstyg som kan duga fint.
Ska ni göra en klänning till mig?
Du behöver något som passar dig.
En ny klänning?
Jag har aldrig fått en ny klänning. Aldrig.
Jag vill ha puffärmar och många volanger.
Tror du att du kan pryda den med spets runt halsen?
Jag tror inte på krusiduller eller volanger.
Men du har väl inget emot puffärmar? Alla flickor har såna.
Puffärmar är gudomliga.
Slöseri med tyg.
Men om det är en vacker blå eller pilgrön färg, -
- gör det ju inget om det är...
- ...enkelt. - Du är mycket fåfäng.
Brunt är en mycket vettig färg.
Jag behöver din klänning till mönstret.
Ta av dig det där nu.
Tack, ms Cuthbert.
Jag är glad att få något nytt. Verkligen.
- Jag kan låtsas att den är modern. - Det tar mig en dag eller två.
Om den ska se ut som den här tar det nog ingen tid alls.
Spring iväg nu, och lär dig bönen.
Ja, ms Cuthbert.
"Fader vår som är i himmelen..."
Puffärmar.
- God morgon, Marilla. - God morgon, Rachel.
Jag tog med några scones.
Jag tänkte att du inte har tid för bakning med allt ståhej.
Tack.
Får jag sitta ner en stund?
Och hämta andan.
Jag har hört överraskande saker om dig och Matthew.
Du är nog inte mer förvånad än jag själv.
Vilket otroligt misstag.
Tanken svindlar.
- Kan ni inte skicka tillbaka henne? - Vi gör kanske det.
Men nu är hon här på prov.
- På prov? - En vecka.
Matthew var inställd på att behålla henne.
Och ja, hon är en glad prick.
Men jag behöver mycket mer övertygelse.
Jag kan den utantill, ms Cuthbert.
Anne.
Detta är vår granne, mrs Lynde.
Jaha.
De valde dig inte för ditt utseende, det är ett som är säkert.
Hon är fruktansvärt mager och alldaglig.
Bara armbågar och knän.
Har du någonsin sett sådana fräknar, och hår som morötter?
Kära, kära nån.
- Jag hatar er. - Anne.
- Jag hatar er, jag hatar er! - Anne.
Hur vågar ni kalla mig mager och ful?
Hur vågar ni kalla mig fräknig och rödhårig?
Ni är en fräck, okänslig kvinna.
Vad skulle ni tycka om någon sa såna saker om er?
Om någon sa att ni är tjock och klumpig, -
- och att ni förmodligen inte har en gnutta fantasi?
Och jag bryr mig inte om ni blir sårad nu.
Jag hoppas det.
För ni har sårat mina känslor mer än de någonsin har sårats förut.
Och jag ska aldrig förlåta det här.
Aldrig, aldrig!
Anne.
Kom tillbaka. Anne!
Jag har väl aldrig...
Tur att du kan skicka tillbaka henne.
Jag hade inte velat uppfostra henne.
Du skulle inte ha kritiserat hennes utseende.
Marilla Cuthbert.
Du menar inte att du tänker behålla henne, -
- efter det hemska utbrottet som vi just såg.
Jag försöker inte ursäkta det. Hon har varit mycket stygg, -
- och jag måste prata med henne om det.
Vi måste ha överseende med henne.
Hon har inte fått lära sig vad som är rätt. Och du var för hård.
Jaha.
Jag måste vara mycket noga med vad jag säger efter det här.
Eftersom känslorna hos föräldralösa barn från gudarna vet var -
- måste beaktas, före allt annat.
- Se så. - Åh, nej då.
Jag är inte irriterad.
Oroa dig inte för det.
Jag tycker för synd om dig för att känna någon ilska.
Men om du kan lyda ett råd -
- straffar du henne nu, med en medelstor björkgren.
Sen sätter du henne på nästa tåg.
Adjö, Marilla.
- Det har gått lång tid nu. - Hon hittar hem.
Jag kunde gå och leta.
Hon har bara underkläder på sig, hon måste komma tillbaka.
Flickan behöver lära sig lite vett.
Jag är ledsen. Jag borde inte ha tappat humöret och generat er -
- inför mrs Lynde. Jag hoppas att ni kan förlåta mig.
- Är du oskadd? - Ja.
Jag är ledsen om ni blev oroliga. Jag behövde tid att fundera.
Låter ni mig stanna, ska jag göra mitt bästa för att inte få utbrott nånsin igen.
Jag uppskattar att du är ångerfull, Anne.
Men den person som du är skyldig en ursäkt är mrs Lynde.
Men hon hade inte rätt att kalla mig ful och rödhårig.
Du säger det själv rätt ofta.
Men det är skillnad mellan att säga en sak själv -
- och att höra andra säga det.
Du behöver lära dig disciplin.
Föreställ dig hur ni skulle känna er om någon sa -
- att ni är mager och ful.
Kommer du ihåg när vi var unga, Marilla?
- Gamla damen Adams sa att... - Ja.
- Att du var tanig. - Ja. Tack.
- Jag minns att du blev ledsen. - Jag sa inte att mrs Lynde hade rätt -
- att säga det hon sa, Anne.
- Hon är för frispråkig. - En översittare.
Det är ingen ursäkt för sådant beteende för din del.
Du var oförskämd och uppkäftig. Du måste gå till mrs Lynde, -
- säga att du är ledsen och be henne att förlåta dig.
Jag kan inte göra det.
Straffa mig som ni vill.
Stäng in mig i en mörk, fuktig håla och jag ska inte klaga.
Men jag kan inte be mrs Lynde att förlåta mig.
Vi brukar inte stänga in människor i fängelsehålor.
Men du måste be mrs Lynde om ursäkt.
Stanna på rummet tills du är villig att göra det.
Då måste jag stanna där för evigt.
Jag kan inte säga till mrs Lynde att jag är ledsen att jag sa det.
Hur kan jag?
Jag är inte ledsen för det. Jag är ledsen att jag förargade dig.
Men jag är glad att jag sa det där till henne.
Det var en stor tillfredsställelse.
Jag kan inte ens föreställa mig att ångra mig.
Nåväl, låt oss hoppas att din fantasi är i bättre skick i morgon.
Du kan inte skicka tillbaka henne för det här.
Var inte så säker.
Det är...
Det är bra att... Rachel fick veta hut.
- Om jag ändå hade varit där. - Matthew Cuthbert, jag är förvånad.
Du tar väl upp mat åt henne?
Har jag någonsin låtit någon svälta sig till gott uppförande?
Men hon ska stanna där tills hon är villig att be om ursäkt, punkt slut.
Hur är det, Anne?
Ganska bra, tack.
Jag fantiserar mycket, det hjälper med att fördriva tiden.
Tycker du inte att du borde säga det?
Bara... Få det överstökat?
Om jag ber om ursäkt, småljuger jag.
Det måste göras -
- förr eller senare.
Jag menar, Marilla är -
- en fruktansvärt bestämd kvinna.
- Fruktansvärt bestämd. - Jag med.
Det är...
Det är hemskt ensamt där nere, utan dig.
Jag är inte van att det är tyst längre.
Problemet är att utsikterna verkar förödmjukande och orättvisa.
Men du är tillräckligt smart.
Du hittar de rätta orden.
Det vet jag.
Men varför ska ursäkten komma från mig, -
- när det var mrs Lynde som orsakade hela situationen?
Ja, du vet -
- jag vill tro att...
Att en dag spelar det ingen roll för dig -
- vad folk säger för dumheter.
Du har god fantasi.
Jag antar att det är sant nog för att be om ursäkt.
Jag är ledsen att jag skämde ut Marilla -
- och er.
Går du dit och slätar över allt, då?
Okej, då.
Jag ska försöka.
För er skull.
Det var skönt att höra.
Berätta inte för Marilla att vi hade ett samtal.
Vi bestämde att det var hennes sak att uppfostra dig.
Jag tar med vår hemlighet i graven.
Oavsett vad du tänker, Anne -
- hoppas jag att du tar detta på allvar.
Det gör jag.
Jag tänker ut vad jag måste säga till mrs Lynde.
Mrs Lynde. Jag är så extremt ledsen.
Jag kan aldrig uttrycka min sorg även om jag använde en hel ordbok.
Jag uppförde mig fruktansvärt mot er, -
- och har skämt ut mina kära vänner Cuthberts, -
- som kanske behåller mig trots att jag inte är en pojke.
Jag är en hemskt ond och otacksam flicka.
Jag förtjänar att straffas och uteslutas av respekt till samhället för evigt.
Det var dåligt av mig att få ett utbrott, eftersom ni sa sanningen.
Och det var sant. Varje ord ni sa var sant.
Mitt hår är rött, och jag är fräknig, mager och ful.
Vad jag sa till er var sant, men jag skulle inte sagt det.
Mrs Lynde, snälla säg att ni kan förlåta mig.
Om ni vägrar -
- blir det en stor sorg för en liten föräldralös flicka.
- Säg att ni förlåter mig, mrs Lynde. - Res dig upp, barn.
Naturligtvis förlåter jag dig.
Jag var nog lite hård mot dig.
Jag är bara en frispråkig person. Du får inte bry dig om det.
Tack för er vänliga omtanke.
Jag ser fram emot att aldrig bry mig om vad du säger.
Minsann.
Det kan inte förnekas att håret är hemskt rött.
Men det kan finnas hopp.
En flicka i vår klass hade precis lika rött hår som ditt.
Minns du det, Marilla?
Men när hon växte upp, mörknade det till en vacker, rödbrun färg.
Jag blir inte överraskad om ditt gör det med.
Åh, mrs Lynde, ni har gett mig hopp.
Jag ska alltid minnas att ni var en välgörare...
Vi borde gå hem nu, Rachel.
- Tack för vänligheten. - Självklart.
Hon har ett konstigt sätt att uttrycka sig. Effektivt.
Jag ursäktade mig ganska bra, va?
Eftersom jag var tvungen till det, kunde jag göra det ordentligt.
Ja, du gjorde det ju ordentligt.
Jag hoppas att du försöker styra humöret bättre i framtiden.
Det ska jag göra. Absolut.
Men att be om ursäkt är min nya favoritsak.
Jag ska visa mig värdig att få stanna, ms Cuthbert.
Jag har gjort en lista i mitt huvud över alla sätt jag kan vara användbar på.
Förutom inomhussysslor, kan jag säkert hjälpa till med utomhussysslorna också.
Jag är starkare än jag ser ut. Det är inte...
Anställde ni ändå en pojke?
Men min prövotid är inte över än.
Arbetet behöver göras, i vilket fall.
Hur länge ska du vara här?
- Hej. Du måste vara Anne? - Med ett E.
Je m'appelle Jerry. Jerry Baynard.
Kul att träffas.
Baynard? Dumdristig.
Ditt efternamn betyder vårdslös eller dumdristig.
Karl den store namngav sin omöjliga häst Baynard.
Jag känner honom inte. Karl den store.
Naturligtvis inte. Han dog för hundratals år sedan.
- Så du bor här nu? - Ja.
Förmodligen.
Jag vet inte.
Det är fint här.
Du har tur.
- Jag minns dig inte från barnhemmet. - Nej. Jag bor i stan.
Stor familj. Vi har en liten butik, men med så många -
- måste någon arbeta.
Om du kommer från en sådan stor familj -
- kanske det värker i samvetet att veta att du riskerar min position här, -
- i min allra första, potentiella familj.
Jag anställdes för att skörda, så...
Cuthberts kommer inte att behöva dig om jag stannar.
Så om du ger mig högaffeln kan jag avsluta din uppgift.
Vad är ditt problem?
Du. Du är mitt problem.
Allt jag gör är mitt jobb. Vad gör du?
Min ursäkt var en renodlad framgång.
Mrs Lynde var mycket nöjd.
Det är inte Rachel Lynde du behöver oroa dig för.
Ms Cuthbert verkade också nöjd.
Nu snackar vi.
Det lättar upp Marillas sinne -
- att jag har ordnat hjälp.
Matthew, vill ni fortfarande att jag ska stanna?
Men saken är den -
- och Marilla medger det inte -
- men hon blir också äldre.
Jag ska gå in nu.
Det är en god idé.
Hallå, du.
- Goddag, Matthew. - William. Du kontrollerar ägorna.
Är det något jag borde veta om?
Jag ville prata med dig om ditt nyförvärv.
Nyförvärv?
Den föräldralösa flickan från Nova Scotia.
I staden säger de att ni behåller flickan.
Ja -
- vi är ganska säkra. Det är sant.
Jag undrar om Marilla och flickan kan komma på besök.
Hennes namn är Anne.
Flickan heter så.
Och det är ju vänskapligt av dig.
Jag gissar att hon och din Diana -
- är i samma ålder.
Innan vi tillåter våra barn att träffa er Anne -
- måste min fru och jag veta att hon inte kommer att fördärva deras goda natur -
- eller påverka dem negativt. Jag är säker på att du förstår.
Jadå.
Jag förstår.
Så bra.
- Eftermiddagste, i morgon? - Te, i morgon.
Utmärkt.
Adjö, då.
Vi fick en inbjudan till te.
Imorgon eftermiddag.
Hos Barrys.
De vill träffa Anne.
Jag har inte sytt klart klänningen. Hon kan inte gå så där. Milde himmel.
Vilka är Barrys, och varför vill de träffa mig?
Våra grannar.
En mycket respektabel familj.
Sömmen, knapparna.
- Du måste uppföra dig väl. - Varför då?
De har två flickor som är mycket väluppfostrade.
Behöver de hjälp där?
Diana är flickan närmast din ålder.
Om du ska stanna här, kanske ni två blir vänner.
En riktig vän.
Släpp! Släpp mig!
Tyst. Jag menar det.
Gå och hämta den.
- Håll fast henne. - Snälla, nej.
- Gör det inte. - Sluta prata.
Gissa vad, prinsessan Cordelia, vi är less på dig och dina dumma historier.
- Dumma historier. - Lögnare.
Musen väsnades för mycket.
- Pip, pip. - Pip, pip.
Men sen fångades den i en fälla.
Så nu -
- gnäller den inte mer.
Stäng munnen från och med nu.
Vi går.
Jag är så ledsen.
Tala bara vid tilltal.
Inga häpnadsväckande tal.
Anne? Vad är fel?
Är du sjuk?
Nej, ms Cuthbert.
Jag mår bra.
Oroa er inte.
Jag ska vara tyst som en mus.
Jag känner mig inte så inklämd i den som jag gjorde i min gamla.
Stort beröm.
Du har rum att växa i.
Det är trevligt att ha något nytt. Jag har inget emot att inte ha puffärmar.
Detta var mitt när jag var liten, så det är långt ifrån nytt.
Men det duger fint ändå.
Tack.
Det är så fint.
Du är ren och snygg.
Och det är vad som räknas.
Visst är den här fin?
- Ge mig den. - Får jag prova den?
Den är ingen leksak.
Den är en värdefull ägodel.
- Förstår du? - Jag förstår det.
Ametister är min favorit.
- Diamanter bleknar i jämförelse. - Tycker du?
Ametister är mycket mer romantiska.
Den var min mormors.
Min mor testamenterade den till mig.
- Den är mycket elegant. - Är du redo att gå?
- Jag är inte säker. - Vad menar du?
Det är bara det...
Det kan bli ett lyckosamt möte.
- Men tänk om hon inte gillar mig? - Det är hennes mor du ska tänka på.
Om mrs Barry ogillar dig, kvittar det hur mycket Diana gillar dig.
Vad är det med dig? Du har inte sagt ett ord sedan vi gick.
Du är inte dig själv.
Det är perfekt.
- Goddag, ms Cuthbert. - Goddag, mrs Barry.
Snälla, kalla mig Eliza.
Och det här måste vara Anne?
Goddag.
Tack för att vi fick komma, Eliza.
Marilla, Anne -
- varsågoda.
Du sa inte ett ord när vi drack te.
Du sa inte ens något om tårtan.
Mor lät mig hjälpa henne att baka den.
Du tyckte väl om den?
Eller hur?
Tårtan var läcker.
Läcker.
Har du alltid varit blyg, eller är det för att du varit föräldralös?
Jag är mindre blyg än förtegen.
Jösses, ännu ett speciellt ord.
Det är bara...
Ja?
Jag gillar att läsa när jag kan.
Jag gillar också att läsa.
Men mor föredrar att jag broderar.
Ger broderierna mycket utrymme för fantasin?
Jag tror inte att fantasi är min starka sida.
Inte?
Jag vet inte vad jag hade gjort utan min.
Livet skulle vara en vånda. En fullkomlig vånda.
Vånda?
Jag hittar på historier jämt.
Jag lyckas inte med det.
Jag gillar att tänka att jag är en prinsessa i ett torn, -
- eller Jeanne d'Arc ridande till en strid, eller en övergiven brud som bor vid havet, -
- men aldrig talar med någon, eftersom hennes sanna kärlek försvann -
- när hans skepp sjönk och försvann under vågorna.
Underbart.
- Kan du berätta en historia nu? - Jag kan berätta 12.
Diana -
- tror du att du kan tycka om mig, bara lite?
Jag gör redan det.
Ska vi svära att vara bästa vänner för alltid?
Det är hemskt dåligt att svära.
Nej. Inte att svära på det viset. Det finns två sätt.
Jag vet, eftersom jag har en världslig syn.
Detta är inte dåligt alls.
Det betyder att svära och lova högtidligt.
Jag svär på det.
Ser du?
- Hur gör man det? - Ja...
Det här ska göras i månsken eller över rinnande vatten -
- men vi kan tänka att det är natt. Denna stig är en bäck.
Håll den här -
- och vrid lillfingret runt mitt.
Jag upprepar eden först.
Jag svär högtidligt -
- att vara trogen min hjärtevän, Diana Barry, -
- så länge som solen och månen ska lysa.
Sedan sa hon det och satte in mitt namn.
Och vi skickade ut vår ed i världen.
Inte i...
Förlåt. Jag samlar in dem.
En underbar eftermiddag. Jag är så lättad.
Du verkar ha gjort ett gott intryck på Barrys.
Och Diana hade inget emot mina historier. Så jag berättade två, -
- och vi ska hitta på en ny nästa gång.
Diana sa att hon inte har mycket fantasi, men -
- det kvittar nog, för jag har nog för oss båda.
De är värdar för kyrkans picknick nästa vecka vid Det blanka vattnets sjö.
Jag har aldrig varit på picknick. Kan vi gå dit, ms Cuthbert?
Vi får se.
Diana och jag är själsfränder.
Hon skulle nog bli ledsen om jag skickades härifrån.
Ta upp min sjal, och lägg den fint på min stol.
Får jag gå och hjälpa Matthew sen?
Jag vill berätta allt för honom nu.
Om du hjälper till och inte bara babblar på.
Jag är ledsen att jag kom så sent till balen, käre prins Wisteria.
En av mina vapendragare återvände till häst efter en omskakande resa -
- och gav mig ett brev som krävde min omedelbara uppmärksamhet.
Snälla, tvivla inte på min kärlek.
Och snälla, låt Cuthberts besluta att behålla mig.
Jag inser att det är det enda jag verkligen vill, -
- så du måste inte göra något åt mitt röda hår.
Amen.
- Var är min brosch? - Den ligger på er sjal.
Nej, och inte heller i smyckeskrinet.
Har du tagit den?
Jag lekte med den, men jag tog den inte.
- Du fick inte röra den. - Jag är ledsen.
- Den är så vacker, jag kunde inte motstå. - Du skulle lägga sjalen
- på stolen. - Jag gjorde det.
Jag har letat överallt. Broschen är ingenstans.
Ge mig den. Genast.
Men jag har inte tagit den. Ärligt, det gjorde jag inte.
Jag tror dig inte. Var skulle den annars vara?
Erkänn det nu.
Men jag...
Jag tänker inte leva med en tjuv under mitt tak.
Erkänn att du stal broschen, annars har du ingen framtid på Grönkulla.
- Men jag har inte tagit den. - Erkänn -
- annars skickar jag dig till barnhemmet.
Om jag inte erkänner, skickar ni tillbaka mig då?
Erkänn vad du har gjort.
Om jag gör det, får jag stanna här på Grönkulla?
Har du eller har du inte tagit broschen?
Jag tappade bort den.
Jag lekte lady Cordelia och tog med broschen ut.
Jag tog vatten ur brunnen, -
- lutade mig över för att önska, och den föll i.
Jag hörde ett plask då den försvann ner i djupet.
Jag är så ledsen, ms Cuthbert.
Packa dina saker.
Nej, men ni sa att om jag erkände, fick jag stanna.
Jag sa ju att broschen betydde mycket för mig.
Men jag hittade på alltihop. Inget av det var sant.
Jag tog inte er brosch. Jag vet inte var den är.
Snälla, ms Cuthbert, ni måste tro mig.
Jag måste ingenting.
Snälla, ms Cuthbert?
Jag kan inte lita på ett ord du säger.
- Snälla? - Nog nu.
Du får inte lämna detta rum ikväll.
I morgon reser du härifrån, i gryningen.
Matthew!
Har jag missat det? Jag missade tåget.
Oroa dig inte. Din flicka klev ju på tåget.
Undertexter: Marie Åkerlund