Vet ni vart hon ska, mr Cuthbert?
Till barnhemmet.
- Rymde hon? - Nej.
- Hurdan var hon? - Tyst.
Hon var väldigt tyst. Sa inte ett ord.
Miss?
- Den här vägen, miss! - Vem är ni?
- Jag ska hämta dig. - Men vem skickade er?
- Din familj, förstås. Den här vägen. - Min familj?
De skickade mig för att hämta dig. Vi är snart framme.
- Släpp mig! - Skynda på. Jag har karameller i vagnen.
Försvinn!
Hallå, unga pojkar! Jag har skickats för att hämta er.
Godkväll! Jag undrade om ni kan undvara en häst.
Nej tyvärr, sir.
Min är utmattad. Jag måste till Charlottetown.
- Vilken häst som helst duger. - Tyvärr kan jag inte hjälpa er.
Jag betalar när jag återvänder.
- Sir... - Jag bor i Avonlea, på Grönkulla.
Jag kan ändå inte hjälpa er.
De här tillhör gästerna och hotellets är upptagna. Men er häst kan få vila här.
Sam! Sam!
- Sam! Sam! - Lugn.
Matthew Cuthbert.
- Varför så bråttom? - Ska ni till fartyget?
Ja, vi reser hela natten.
- Kommer dit i gryningen. - Får jag åka med?
- Jag måste till Charlottetown. - Jag sitter inte därbak.
Det går så bra så.
Jag sa ju att broschen var värdefull.
- Erkänn. - Men jag tog den inte.
- Jag skickar dig till hospitalet igen. - Jag tog ut broschen.
- Den försvann. - Imorgon åker du.
- Jag hittade på. Snälla, miss Cuthbert! - Jag kan inte lita på dig.
BARNHEM
Håll klaffen från och med nu!
Vi är trötta på dig och dina dumma historier.
- Håll fast henne. - Låt bli!
- Dumma historier! - Lögnare!
- Prinsessan Cordelia? - Sluta!
Anne Shirley, sluta genast! Sluta! In med dig!
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Skynda på nu!
Fort!
Såja, såja. Ursäkta, miss Cuthbert.
- Jag var inte riktigt klar. - Snälla, skynda!
Gör klart i ladugården. Ta in ved i köket. Jag måste åka!
Marilla!
- Marilla! - Jag måste åka.
Vänta!
Vänta.
Thomas red iväg i gryningen. Jag kom för att berätta det.
- Vart ska han? - Han ska leta efter dem.
Matthew skulle väl hämta Anne?
- Vi såg dem inte återvända. - Kliv åt sidan, Rachel.
- Jag visste att du skulle vara utom dig. - Jag måste åka nu.
Thomas rider till järnvägsstationen. Han håller ögonen på vägen.
- Tänk om han ligger död i ett dike? - Marilla!
Tänk om de båda gör det? Då är det mitt fel.
Sluta, Marilla!
Hör du, pojken!
Thomas är långt framför dig. Det enda du kan göra är att vänta.
- Ta in vagnen igen. - Ja, frun.
Räck mig handen.
Försiktigt nu. Försiktigt.
Jaha, nu ska vi se...
Följ med in. Vi sätter på tevattnet.
- Goddag, mr Avery! - Åh, kära nån!
Känner jag dig?
Inte än. Men vi lär nog känna varandra under resan.
Resan?
Föreståndarinnan undrade om ni ville skjutsa mig till stationen.
Jag ska till Halifax. Jag föddes där.
Jag vet inte om jag kan skjutsa dig.
Jag har tydligen en rik faster som har skickat efter mig.
- Är det inte underbart? - Jo, men jag har leveranser...
Mina olyckliga år ligger bakom mig.
Jag måste lära mig att få ett fint sätt, men det ska nog gå bra.
- Så du tar dig upp i världen, minsann. - Ja, minsann.
Så om ni vill transportera mig mot mitt nya liv...
Problemet är att jag har flera stopp på vägen.
Det tar nog några timmar. Har du bråttom finns det bättre sätt.
- Ska vi fråga föreståndarinnan? - Nej, det här blir perfekt.
Jag kan tyvärr inte betala, men jag hjälper gärna till.
Jaha... Kör till, då. Då åker vi.
DIVERSEHANDEL
Vad tror ni?
Jag vet inte hur mycket jag får för den med monogrammet.
- Jag behöver inte mycket. - Då kommer vi nog överens.
- Det är en familjeklenod. - Precis som allt annat härinne.
Jag vet inte. Jag ska tänka på saken. Kom tillbaka imorgon.
Jag behöver bara pengar till tågbiljetten och till färjan från fastlandet.
Vet ni hur mycket det kostar?
Jag ska se vad jag kan göra.
Extra, extra! Vetenskapsmän förutspår växthuseffekt!
- När avgår färjan till Nova Scotia? - Vid femtiden.
Pojke död i drunkningsolycka!
Ur vägen!
Jag tror att mina föräldrar reste till Indien och andra länder -
- innan de tragiskt omkom i drottningens tjänst.
- Det menar du inte. - Jag tror att de var oerhört ädla.
Såja, såja.
- Så där ja. Av med dig! - Ja.
- De säger att jag har raska fötter. - Jaså?
Jag skulle hellre vara vacker, men man får ju inte allt.
Så där.
- Min fru kan verkligen baka. - Jag skulle få lära mig.
Damen i mitt förra hushåll i Avonlea sa att hon skulle lära mig.
Det spelar ingen roll.
- Hungrig? - Nej, den är ju er.
Åh, ta för dig, bara! Det räcker.
Jaha...
- Tack så mycket. - Hoppla!
Jag är faktiskt utsvulten. Jag har inte ätit sedan igår.
- Försöker föreståndarinnan svälta er? - Hur sa?
- Fick du ingen mat i morse? - Jag var för upptagen för att äta.
På grund av mitt nya liv och så.
- Vad gjorde de för henne? - Vem?
- Dina föräldrar, för drottningen. - Just ja. Spioneri.
Det är det bästa jag kan göra tills doktorn kommer.
Det har gått flera timmar. Jag hoppas det var rätt att ta hit honom.
Anne?
- Han vaknar nu. - Hämta vatten.
- Anne! - Det ordnar sig.
- Vad? Var är jag? - Ni var med om en olycka. Min vagn...
Åh nej, jag får inte komma för sent!
- Rör er inte. Ni är skadad. - Nej.
Jag får inte missa färjan.
Var är jag? Var tar jag färjan härifrån?
Hallå?
Någon där? Kom igen.
Hallå!
- Kära nån! Gå! - Nej, snälla! Hör på!
Var inte rädd, frun!
- Gå er väg! - Jag måste tala med föreståndarinnan.
- Hon är inte ens vaken. - Det är ett nödfall.
- Ni får komma senare. - Det har skett ett misstag.
Min lilla flicka är här.
Jag kom för att hämta henne. Snälla...
- Kom in. Jag ska väcka föreståndarinnan. - Tack.
Var ni därute hela natten?
- Vad hände? - Ett missförstånd.
Det ser så ut.
- Vad? - Ni har slagits.
Och i er ålder. Män!
Köket är hitåt.
Dora! Underrätta föreståndarinnan.
Någon behöver genast träffa henne.
Jag hämtar varmvatten så ni kan tvätta er. Vi ska titta på det där bandaget.
- Nej, det behövs inte. - Har ni sett er själv?
Nej. Tack så mycket.
Godmorgon, miss Cuthbert! Behöver ni något?
Till mig?
- Det finns mycket mer. - Tack!
- Jaha? Vad gäller nödfallet? - Ja, godmorgon...
- Jag vill ta med mig Anne Shirley hem. - Hon blev adopterad. Hon är inte kvar.
Nej, hon kom tillbaka hit igår.
- Gjorde hon inte? - Nej. Nu får ni ursäkta mig.
Vänta! Hon måste vara här.
Färjkarlen sa att han såg henne.
Att hon reste över igår.
- Hennes röda flätor. - Jag minns henne.
Men flickan är inte här. Vilket nödfall!
- Ni skrämde mig! - Jag ber om ursäkt.
Samma sak hände igår, men då var det en liten flicka.
Där hopp och rädsla Föder evig strid
Och flyktig glädje Föder evigt tvivel
Då tvivlar vi mest På vår största längtan!
Tack!
Damer och herrar, vi upplever vissa förseningar.
Ursäkta mig.
Kan jag intressera er för en poetisk deklamation reciterad med känsla?
Det kostar bara en dollar. Femtio cent?
Det är till en tågbiljett. Ni tycker säkert om det.
Ursäkta mig, sir.
Kan jag intressera er för en spännande berättelse om hjältemod?
Det fördriver tiden.
Ursäkta mig.
Vill ni låta er transporteras bort i någon minut -
- av en romantisk recitation full av tragedi och obesvarad kärlek?
Om ni måste älska mig, låt det vara För kärlekens egen skull
Säg inte "jag älskar henne för hennes leende"
Hennes uttryck... hennes milda sätt
För det är tanken Som spelar dig ett spratt
"Och säkert ger det Ett sällsamt välbehag"
Anne!
För dessa ting kan inte Beständiga vara för er
En kärlek med sådan grund Kan vara grundlös...
Anne! Tack och lov att jag hittade dig!
Miss Marilla måste ha hittat broschen, för jag är ingen tjuv.
Om ni ursäktar mig, så arbetar jag nu.
Jag har ett tåg att passa.
- Torka tårarna från mina kinder... - Snälla, Anne.
- En varelse kan glömma att gråta... - Det var ett hemskt missförstånd.
- Som så länge... - Tack i alla fall.
- Det var väldigt fint. - Men jag är inte klar.
Vi har hört tillräckligt.
Ja.
- Vill ni ha pengarna tillbaka? - Snälla Anne, lyssna på mig.
- Jag vill ta med dig hem till Grönkulla. - Varför det?
Så att ni kan köra ut mig när ni känner för det?
Jag är min egen familj nu, det är allt jag behöver.
- Anne! - Dikter!
- Dikter till salu! - Vänta, Anne!
Kan du inte lyssna? Jag kom för hit för din skull.
- Jag reste hela vägen... - Så tråkigt för er.
Det gjorde jag med, för jag var tvungen.
Jag behövde åka hela vägen hit för att ni inte ville ha mig.
Jag vill ha dig, Anne. Vi vill det.
Jag skulle uppskatta om ni lämnade mig i fred.
Snälla.
- Snälla. - Snälla?
Snälla, var så hygglig och låt mig vara!
Är det något problem?
- Ja. - Besvärar mannen er?
Nej, nej...
- Det går bra. - Han besvärar mig visst.
- Jaså? - Det är bra. Hon är min dotter.
Du tog då verkligen tid på dig!
Förlåt om jag gjorde dig orolig, Marilla.
Goddag, miss Cuthbert!
Goddag, Anne. Trevligt att ha dig här igen.
Bär upp dina saker. Jag ska börja med kvällsmaten.
Vi äter en enkel kvällsmat. Kom ner när du är klar.
- Ja, miss Cuthbert. - Då ses vi därnere.
- Behöver ni äggkopparna? - Ja tack.
- Tog du med tvätten ner? - Ja, miss Cuthbert.
Se till det rostade brödet.
- Ursäkta mig. - Naturligtvis.
På bordet, tack.
Jag är ute i potatislandet idag.
Jag kanske skickar Jerry till hovslagaren med fuxen.
Jag packar lunch åt honom.
Jaha, då så.
Det var så hemskt.
Du anar inte hur hemskt det kändes att se barnhemmet igen.
Och nu är jag tillbaka. Men jag är inte så säker.
Är du tillbaka?
Hur vågar du smyga omkring och tjuvlyssna?
Jag lyssnade inte, jag sov.
Så du är lat och snokar!
Det blev för sent att åka hem igår. Det var så mycket att göra -
- för mr Cuthbert var borta och letade efter dig.
- Vad hörde du mig säga? - Jag struntar i vad du säger till en häst.
Jag ska gå in och be om kaffe.
Varför har du den tallriken? Akta dig, så de inte kallar dig också för tjuv.
Nej, frun tog ut den till mig igår när hon var orolig.
Varför någon nu skulle oroa sig för dig.
Nej.
Du är så listig, Anne!
Jag hade aldrig tänkt på att sälja dikter.
Och du kom precis lagom för kyrkpicknicken. Sa jag att vi är värdar?
- Jag är så glad att du är tillbaka. - Du är den enda.
Matthew också, men han måste ha övertalat henne.
Säg inte så, Anne. Det är säkert inte sant.
Miss Cuthbert var inte glad att se mig. Hon brydde sig inte.
Men... Rachel Lynde sa att miss Cuthbert var utom sig när du åkt.
Omöjligt.
Miss Cuthbert var så upprörd att Rachel Lynde var riktigt orolig.
Omöjligt.
- Det är vad hon sa till mamma. - Varför visar hon det inte, då?
Svårt att tro att hon var ledsen när hon inte tycker om mig.
Du är i alla fall här.
Jag har saknat dig.
Men jag vill inte verka otacksam.
Mitt hjärta fylldes av glädje när jag återsåg Grönkulla.
Men de kan skicka bort mig när som helst.
Men varför skulle de göra det?
Jag vill inte bli för fäst vid det om det bara ska försvinna.
Ta emot!
"Om hela världen hatade dig och trodde att du var ond -"
- men ditt eget samvete sa att du var fri från skuld -
"- då skulle du inte vara utan vänner."
Det är förbryllande. Varför skicka bort henne bara för att hämta henne?
Sannerligen förbryllande. Hoppas syskonen Cuthbert inte blivit prilliga.
Vad menar ni?
- Sluta! - Sluta du!
Jag hoppas att de inte håller på att bli förvirrade på ålderns höst.
Nej då, älskling.
- Jag tycker inte om kakan. - Ät den inte, då.
Det kan inte vara ett fredligt hem.
Flickan är ju föräldralös, trots allt. Hur vet man vad man får?
- Det gör man inte. - Precis.
- Hon ville knappast bli föräldralös. - Naturligtvis inte. Men det är hon.
Goddag!
Rachel. Thomas.
Här är vi. Här är vi allihop. Trevligt att se dig, Matthew.
- Välkommen hem, Anne. - Tack, mrs Lynde.
Hur står det till, mr Lynde?
- Tur att vi inte fann dig i ett dike. - Ja, kära du.
- Alla uppskattar ditt mod. - Vi gör vårt bästa.
Hoppas du mår bättre nu, Marilla.
- Mådde du inte bra, Marilla? - Hon var bara orolig.
- Allt är bra. Tack. - Det är det säkert.
Nu är ni ju återförenade som en stor familj.
Oj, oj...
Syskonen Cuthbert har skaffat en lösdrivare.
- En gatuhund. - Ni behöver inte vara otrevliga.
- Ska hon vara dotter eller tjänare? - Har hon inte förskräckligt rött hår?
- Jag undrar om hon ska gå i skolan. - Vart är världen på väg?
De lär ha funnit henne på ett hospital i Nova Scotia.
- Ett mentalsjukhus? - Barnhem.
Det kan förstås vara sak samma.
- Kära nån! - Vi får helt enkelt framhärda.
Du är föräldralös.
Du bor i en soptunna.
Sopflicka.
Anne?
Jag går.
- Anne? - Låt mig vara!
- Anne? - Kände ni att det var er plikt?
Var det därför? För jag skulle ha klarat mig själv.
Bättre än här.
Varför skickade ni efter mig om ni inte ens vill ha mig?
- Men vi vill ha dig, Anne. - Det vill ni visst inte!
Jag vet inte vad jag ska göra.
Jag har en fråga till dig.
Jag undrar om... Kan du förlåta mig?
Jag är så hemskt ledsen, Anne.
När broschen försvann dömde jag för snabbt.
Men det värsta är att jag tvingade dig att ljuga. Vad kunde du annars ha gjort?
Jag ryser när jag tänker på det.
Nu vet jag förstås att du talade sanning.
Du är en sanningsenlig flicka, Anne.
Det är en beundransvärd egenskap.
Det var mitt fel.
Och allt som du fick uthärda som följd.
Det är ett under att du kom tillbaka.
Om du tror att ditt hjärta förmår -
- att tro mig och förlåta mig -
- då kan vi börja om.
- Anne! - Ja, miss Cuthbert?
Var snäll och kom ner.
- Och Marilla duger bra. - Vad menar ni?
Du får kalla mig Marilla.
- Får jag kalla dig tant Marilla? - Nej.
Men jag skulle gärna kalla dig tant Marilla.
Det skulle låta som om jag verkligen hörde hit.
Jag är inte din släkting.
Man ska inte kalla folk för namn som inte är deras.
- Vi kunde låtsas att ni är min släkting. - Nej.
Låtsas ni aldrig att saker är annorlunda än de är?
Nej.
Marilla, ni går miste om mycket.
På tal om namn, så vill vi att du skriver på här och tar vårt.
Om tanken tilltalar dig.
Jag har pennan. Allt är klart.
Er familjebibel.
Vill ni att jag ska bli en Cuthbert? En riktig Cuthbert?
Ja. Vi vill att vårt namn blir ditt.
Jag skulle höra hit.
Vi hoppas att du vill heta Anne Shirley Cuthbert.
- Anne? - Ja. Väldigt mycket.
Men... Ska jag bara skriva på?
Naturligtvis. Vad står på?
- Det verkar lite lättvindigt, inte sant? - Lättvindigt?
Borde vi inte...?
Borde vi inte hålla händer över ett rinnande vatten och svära på saken?
Eller sticka oss i fingrarna och blanda vårt blod som en symbol för trohet?
Det behövs väl någon sorts ceremoni för att markera ett sådant lyckligt ögonblick.
I egenskap av någon som aldrig har tillhört någon -
- anser jag att det här är ett högtidligt ögonblick. Gör inte ni?
Vad säger du, Marilla?
Jag har lite hallonsaft i skafferiet.
Vi kanske kan dricka ett litet glas för att fira, utan att det skadar.
Åh, miss Cuth... Tack, Marilla! Det skulle duga alldeles utmärkt.
Jaha... Skål för familjen Cuthbert!
- Familjen Cuthbert. - Och de som heter Shirley Cuthbert.
Jag skulle kunna bli förtjust i det här.
Dags för dig att skriva på.
Kära nån...
Jag kan inte tro att det händer.
- Lugna ner dig, Anne. Du är för upprymd. - Ja.
Jag har nog aldrig varit så upprymd.
Mina händer darrar.
Med den här pennan -
- tar jag er, Matthew och Marilla Cuthbert -
- till min familj -
- som jag kallar min egen... och får tillhöra -
- för alltid.
Anne -
- Cuthbert.
Åh, jag borde lägga till Shirley! Jag gör om det.
Anne -
- Shirley -
- Cuthbert.
Det borde vara bindestreck, eller hur? Jag lägger till det med.
Eftersom det är officiellt ska det nog stå Anne Shirley-Cuthbert...
- ...på Grönkulla, född i Halifax. - Anne...
Får jag lägga till Cordelia också? Jag har alltid velat heta Cordelia.
Anne Cordelia...
Så där ja, nu räcker det.
Undertexter: Maria Fredriksson