Hr. Cuthbert, ved du, hvor hun er på vej hen?
Til børnehjemmet.
Stak hun af?
Nej.
- Hvordan virkede hun? - Stille.
Hun var meget stille.
Hun sagde ikke et ord.
Frøken?
Denne vej.
Hvem er du?
Jeg skal hente dig.
Hvem sendte dig?
Din familie selvfølgelig.
- Så kom med denne vej, lille dame. - Min familie?
De har sendt mig for at hente dig. Vi er der straks.
- Slip mig. - Hurtigt nu.
Jeg har noget slik i min vogn til køreturen.
Slip mig!
Hej, unge herrer.
Jeg skal føre jer hjem.
Godaften.
Jeg tænkte på, om du kunne undvære en frisk hest?
Beklager. Jeg har ikke en at låne ud.
Min er helt død. Jeg skal til Charlottetown.
Enhver slags hest er en hjælp.
Beklager, men jeg kan ikke hjælpe.
Jeg har pengene. Du får dem, når jeg er tilbage.
- Ja? - Jeg bor i Avonlea, på Grønnebakken.
Jeg er bange for, jeg ikke kan hjælpe.
Hestene tilhører gæsterne, og hotellets er optaget.
Du kan efterlade din hest her et stykke tid.
Sam!
- Sam! Skibet! - Rolig.
Matthew Cuthbert.
- Hvorfor er du helt oprevet? - Er du på vej til skibet?
Ja. Vi er på vej til havnen i nat.
- Vi er der ved daggry. - Kan jeg få et lift?
Jeg skal til Charlottetown.
Jeg sidder ikke omme bagi.
Det betyder ingenting. Mange tak.
Jeg sagde, den broche betød rigtig meget.
- Tilstå. - Men jeg tog den ikke.
- Jeg sender dig tilbage til hjemmet. - Jeg tog brochen med ud.
- Jeg tabte den. - Du skal af sted.
- Jeg digtede det hele, frk. Cuthbert. - Jeg tror ikke på dig.
BØRNEHJEM
Nu tier du stille.
Vi er trætte af dig og dine dumme historier.
- Hold hende. - Lad være.
- Dumme historier. - Løgner.
- Prinsesse Cordelia? - Stop.
Anne Shirley, hold op med det samme.
Hold op. Kom så herind.
EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
En perfekt kirkegård med begravede håb
Sværger du, du altid vil være min ven?
Det kræver store ord at udtrykke store idéer
At sove i et træ i måneskinnet
Hurtigt.
Så, rolig. Beklager, frk. Cuthbert.
- Jeg var ikke helt færdig. - Vær sød at skynde dig.
Fortsæt staldarbejdet.
Læg brænde i køkkenet, men jeg skal af sted.
Marilla!
- Marilla! - Jeg skal af sted.
Vent.
Thomas red ud ved daggry. Jeg kom for at sige det.
- Hvor skal han hen? - Ud at lede efter dem.
Den eneste grund til, Matthew for af sted, var for at hente Anne.
- De kom ikke tilbage. Jeg var bekymret. - Flyt dig, Rachel.
- Jeg vidste, du var ude af dig selv. - Jeg skal af sted. Lige nu.
Hør nu. Thomas rider til togstationen.
Han har øjnene med sig undervejs.
- Og hvis han ligger død i en grøft? - Marilla.
Hvis de begge er?
Hvad, hvis der er sket noget, og det er min fejl?
Hold op, Marilla.
Knægt!
Thomas er langt foran dig.
Det eneste, du kan gøre nu, er at vente.
- Kør vognen ind. - Javel.
Giv mig din hånd.
Træd nu varsomt.
Forsigtig.
Okay. Så...
Kom nu indenfor.
Vi sætter kedlen over.
- Hej, hr. Avery. - Du godeste.
Kender jeg dig?
Ikke endnu. Jeg kender dig, og jeg tror, vi bliver gode venner på turen.
"Turen"?
Forstanderinden ville høre, om du ville køre mig til togstationen.
Jeg skal hjem til Halifax. Det er der, jeg blev født.
Jeg ved ikke, om jeg kan tage dig med.
En rig tante er lige blevet fundet og har tilkaldt mig.
Er det ikke vidunderligt?
Jo, det er det, men jeg har mange leveringer...
Mine år med lidelse og uvished er bag mig.
Jeg skal lære en masse nyt, men jeg er klar til opgaven.
Det lyder til, du kommer frem i verden.
Det gør jeg bestemt.
Hvis du vil være venlig at lede mig mod mit nye liv.
Det vil jeg gerne, men jeg har en del stop på vejen.
Det vil tage timer.
Har du travlt, kan du finde bedre midler.
- Skal vi spørge forstanderinden? - Nej. Det her er perfekt.
Jeg kan desværre ikke betale, men jeg hjælper gerne.
Tja...
Okay. Så kører vi.
Hvad siger du så?
Jeg ved ikke, hvor meget jeg kan få for det med det her monogram.
Jeg har ikke brug for meget.
Så er alle tilfredse.
Det er et arvestykke.
Det er alt herinde.
Jeg ved ikke...
Jeg tænker over det. Kom tilbage i morgen.
Jeg skal bare have til to færgebilletter -
- og returbilletter til fastlandet.
Ved du, hvor meget det koster?
Jeg gør, hvad jeg kan.
Ekstra, ekstra!
Videnskabsfolk forudsiger drivhuseffekten!
Ekstra, ekstra!
Videnskabsmænd forudser drivhuseffekten!
Hvad tid sejler færgen til Nova Scotia?
Omkring kl. 17.
Lokal dreng dør i drukneulykke!
Flyt dig.
Og jeg tror, mine forældre rejste til Indien og mange fjerne lande, -
- før de blev dræbt på tragisk vis i dronningens tjeneste.
Det siger du ikke.
Jeg tror, de var meget noble.
Rolig.
Af sted med dig.
Jeg går.
- Jeg er ganske hurtig. - Virkelig?
Jeg ville hellere være smuk, men man kan ikke få det hele.
Godt.
Min kone er god til at bage.
Jeg skulle lære det.
Fruen i mit sidste hjem sagde, hun ville lære mig det.
Det er lige meget.
Er du sulten?
Nej. Det kan jeg ikke fratage dig.
Tag du bare.
Der er rigeligt.
Tja...
- Mange tak. - Gå videre.
Jeg er faktisk sulten.
Jeg har ikke spist siden i går.
- Prøver forstanderinden at sulte dig? - Hvad?
Fik du ikke morgenmad?
Jeg var for spændt til at spise.
Jeg begynder på en frisk.
- Hvad lavede de for hende? - Hvem?
Dine forældre, for dronningen.
Nå ja. Spionage.
Det er det bedste, jeg kan gøre, indtil doktoren kommer.
Der er gået timer. Jeg håber, det var det rette at bringe ham hertil.
Anne?
- Han vågner op. - Hent noget vand.
- Anne. - Der sker ikke noget. Du klarer den.
- Hvad? Hvor er...? - Du var ude for en ulykke. Min vogn...
Nej. Jeg må ikke komme for sent.
- Bliv liggende. Du er såret. - Nej.
Jeg er nødt til at nå den færge.
Hvor er jeg?
Hvor ligger færgen?
Hallo?
Er der nogen? Kom nu.
Hallo!
- Jamen dog. Af sted. - Nej, hør nu...
Vær ikke bange, frue.
- Du kan ikke være her. - Jeg skal se forstanderinden.
- Hun er ikke vågen. - Det er et nødstilfælde.
- Du må komme tilbage. - Der er sket en fejl.
Min pige, min lille pige... Hun er her.
Jeg skal hente hende.
Vær nu sød.
Kom indenfor.
- Jeg vækker forstanderinden. - Tak.
Var du derude hele natten?
- Hvad skete der? - Der skete en misforståelse.
- Det ser sådan ud. - Skynd dig.
- Hvad? - Du har været i slagsmål.
- Og i din alder. Mænd. - Kom nu.
- Kom. - Køkkenet er den vej.
Sig, det er et nødstilfælde.
- Nogen må se til hende med det samme. - Javel.
Jeg henter vand, så du kan vaske dig.
Lad os se på den forbinding først.
- Nej, det behøves ikke. - Har du set dig selv?
- Nej. Mange tak. - Skynd dig.
Godmorgen, frk. Cuthbert. Mangler De noget?
Til mig?
Der er meget mere.
Tak.
Ja? Hvad drejer det sig om?
Ja. Godmorgen.
Jeg skal hente Anne Shirley.
Hun blev adopteret og bor her ikke mere.
Men hun... Nej. Hun kom tilbage hertil i går.
- Gjorde hun ikke? - Nej.
Nej, undskyld mig.
Vent. Hun må være her.
Færgemanden sagde, han havde set hende.
Hun kom over i går.
- Hendes røde fletninger. - Jeg husker hende godt.
Men pigen er her ikke.
"Nødstilfælde"...
Du forskrækkede mig.
Undskyld mig.
Det samme skete i går, men da var det bare en lille pige.
Hvor håb og frygt Bevarer den evige ufred
Og flygtig glæde Inspirerer vedvarende tvivl
Og vi betvivler det, vi ønsker mest!
Tak.
Mine damer og herrer, vi oplever en mindre forsinkelse.
Vent venligst...
Undskyld mig.
Er De interesseret i at høre et digt med følelse?
Det koster kun en dollar.
Halvtreds cents?
Jeg skal til Halifax.
I vil kunne lide det.
Undskyld mig.
Vil De høre en opflammende fortælling om heroiske og modige gerninger?
Det fordriver tiden.
Undskyld mig.
Må jeg aflede Dem et par minutter -
- med et romantisk digt fuld af tragedie og ulykkelig kærlighed?
Hvis du skal elske mig, lad det kun være For kærlighedens skyld alene
"Sig ikke" Jeg elsker hende for hendes smil
Hendes udseende... hendes måde at tale stille
For et tankens trick Der falder godt i et med mit
"Og sikkerhed bragte En form for behagelig lethed på den dag"
Anne!
For disse ting i sig selv Kan ændres eller ændres for dig
Og en kærlighed så forkert Kan gøres rigtig igen...
Anne. Tak skæbne. Jeg fandt dig.
Frk. Marilla må have fundet brochen, for jeg er ikke en tyv.
Hvis De vil have mig undskyldt, er jeg på arbejde.
Jeg skal nå et tog.
- Din kærlighed tørrer mine kinder... - Hold nu op, Anne.
- Man kan glemme at græde... - Det var en frygtelig misforståelse.
- Hvem bar dig... - Men tak alligevel.
Det var rigtig fint.
Men jeg er ikke færdig.
Vi har hørt rigeligt.
Ja.
- Vil De have pengene tilbage? - Anne, hør nu på mig.
Du skal med hjem.
- Til Grønnebakken. - Hvorfor?
Så I kan forvise mig, når I har lyst til det?
Jeg er min egen familie nu og er alt, jeg har brug for.
- Anne. - Digte.
- Digte til salg. - Vent. Vent, Anne.
Hør nu efter. Jeg... Jeg er kommet efter dig.
- Jeg kom hele vejen... - Det var synd.
For det gjorde jeg også og ikke af eget valg.
Jeg kom hele denne vej, fordi I ikke ville have mig.
Jeg vil have dig, Anne. Det vil vi.
Jeg ville sætte pris på, at du lod mig være i fred.
Vær nu sød.
- Vær nu sød. - "Sød"?
Jeg skal give Dem sød.
Vær så venlig at lade mig være.
Er der et problem?
Ja, der er.
Generer den mand dig?
Nej...
- Det er fint nok. - Den mand generer mig helt sikkert.
- Passer det? - Alt er godt. Hun er min datter.
Du var længe om at hente hende.
Jeg beklager -
- at jeg gjorde dig urolig.
Hej, frk. Cuthbert.
Hej, Anne. Det er godt, du er tilbage.
Tag dine ting op på værelset. Jeg begynder på maden.
Vi skal have en enkel middag, og du kan hjælpe.
Kom ned, når du er klar.
Ja, frk. Cuthbert.
Så ses vi nedenunder.
- Vil De have æggebægrene? - Ja, tak.
Har du taget vasketøjet ned?
Ja, frk. Cuthbert.
Hold øje med brødet.
Undskyld mig.
Selvfølgelig.
På bordet, tak.
Jeg skal ud og se til kartoflerne i dag.
Jeg sender måske Jerry til smeden, så hesten kan få sko på.
Jeg pakker frokost til ham.
Det var godt.
Men det var frygteligt.
Jeg var så bange, da jeg så børnehjemmet.
Og nu er jeg tilbage.
Men jeg er ikke så sikker.
Er du tilbage?
Hvor vover du snige dig rundt og lytte til min private samtale?
Jeg lyttede ikke. Jeg sov.
Så du er doven og en snushane.
Det var for sent at tage hjem i går. Der var meget arbejde, -
- fordi hr. Cuthbert var ude for at lede efter dig.
Hvad hørte du mig sige?
Kommer det mig ved, hvad du sagde til en hest?
Jeg skal have kaffe. Jeg spørger.
- Hvorfor har du den tallerken? Pas på. - Jeg...
Så kalder de også dig en tyv.
Nej. Damen gav mig den i går, da hun var distraheret.
Hvorfor de bekymrer sig om dig, er et mysterium.
Nej.
Du er så klog, Anne.
Jeg ville aldrig have tænkt på at sælge digte for billetter.
Og du er hjemme før kirkens skovtur.
Sagde jeg, vi holder den her?
Jeg er glad for, du er tilbage.
Så er du den eneste.
Matthew lader til at være det, men han har nok overtalt hende.
Sig ikke det.
Det kan ikke passe.
Frk. Cuthbert var ikke glad for at se mig.
Hun bekymrer sig ikke.
Men...
Rachel Lynde sagde til mor, at frk. Cuthbert var i sorg,
- efter du rejste. - Umuligt.
Frk. Cuthbert var så oprevet, at Rachel Lynde troede, hun blev syg.
Umuligt.
Det sagde hun til mor.
Hvorfor viser hun det så ikke?
Det er svært at tro, hun var ked af det, når hun ikke lader til at kunne lide mig.
Godt, du er hjemme.
Jeg har savnet dig.
Men jeg vil ikke være utaknemlig.
Og det fyldte mit hjerte med glæde at være tilbage på Grønnebakken.
Men jeg føler, de kunne sende mig væk når som helst.
Men nu, hvor alt er på plads, hvorfor skulle de så det?
Jeg vil ikke knytte mig for tæt.
Ikke hvis det hele forsvinder.
Grib.
"Hvis hele verden hadede dig og troede, du var ond, -"
- mens din egen bevidsthed godkendte dig og fritog dig fra skyld, -
"- var du ikke uden venner."
Det er ret forvirrende.
Hvorfor sendte du hende væk og hentede hende?
Ganske forvirrende.
Bare ikke Cuthbert-parret mister deres forstand.
Hvad mener du?
- Hold op. - Hold selv op.
Jeg håber ikke, de bliver forvirrede, som ældre nogle gange gør.
Det tvivler jeg på.
Jeg kan ikke lide den.
Så lad den være.
Det kan ikke være et fredfyldt hjem. Det kan det bare ikke.
Pigen er trods alt forældreløs. Hvordan ved man, hvad man får?
- Det gør man ikke. - Præcis.
- Hun ville ikke være forældreløs. - Selvfølgelig ikke.
Men det er hun.
Hallo.
Rachel. Thomas.
Her er vi. Her er vi, alle sammen.
Godt at se dig, Matthew.
- Velkommen hjem, Anne. - Tak, fru Lynde.
Hvordan går det, hr. Lynde?
- Godt, vi ikke fandt dig i en grøft. - Ja.
- Alle værdsætter dit mod. - Det var mig en glæde.
Marilla, jeg håber, du har det bedre.
- Var du utilpas? - Hun var syg af bekymring.
- Alt er godt. Tak. - Det er det nok.
Nu I alle er genforenede, en stor lykkelig familie.
Jamen dog.
Cuthbert har taget en hjemløs ind.
En herreløs hund.
Vær ikke ubarmhjertig.
Tror du, de har i sinde, at hun skal være datter eller tjener?
Har hun ikke grimt rødt hår?
Gad vide, om hun skal gå i skole.
Verden er af lave.
Jeg hører, de valgte hende fra en anstalt i Nova Scotia.
- En galeanstalt? - Et børnehjem.
Det kan jo vise sig at være ét fedt.
Åh, Gud.
Vi skal bare holde ud.
Du er en lille forældreløs pige.
Du bor i en skraldespand.
Skraldepige.
Anne?
Jeg finder hende.
Anne?
Lad mig være i fred.
- Anne. - Følte du dig forpligtet?
Er det dét?
For jeg havde klaret mig alene.
Bedre end her.
Hvorfor sendte I bud efter mig uden at ville have mig?
Men vi vil jo have dig.
Det er tydeligt, I ikke vil.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Jeg har et spørgsmål til dig.
Jeg tænkte på, om...
Kan du tilgive mig?
Jeg er så ked af det.
Da brochen blev væk, var jeg hurtig til at dømme.
Men værre er, at jeg pressede dig til at lyve.
Hvad skulle du ellers gøre?
Jeg ryster ved tanken.
Og jeg ved selvsagt nu, at du fortalte mig sandheden.
Du er en sandfærdig pige. Selv nu.
Og det er en beundringsværdig kvalitet.
Det var min skyld.
Og alt det, du gennemgik på grund af det.
Det er et mirakel, du kom tilbage.
Hvis du kan få dig selv til -
- at tro mig og tilgive mig -
- så kan vi begynde forfra.
- Anne! - Ja, frk. Cuthbert?
Kom lige ned i dagligstuen.
- Og "Marilla" er helt fint. - Hvad mener De?
Du kan kalde mig Marilla.
- Må jeg kalde dig tante Marilla? - Nej!
Men jeg vil så gerne kalde dig tante Marilla.
Det ville få mig til at virke, som om jeg virkelig tilhørte jer.
Men jeg er ikke din tante.
Jeg tror ikke på at kalde folk navne, der ikke tilhører dem.
- Vi kan forestille os, at du er min tante. - Nej.
Forestiller du dig aldrig, at tingene er noget andet?
Det gør jeg ikke.
Hvor går du glip af meget.
Nu vi taler om navne, vil vi gerne have, du skriver under og tager vores.
Hvis ideen tiltaler dig.
Jeg har pennen. Alt er klar til dig.
Det er jeres familiebibel.
Vil I have, jeg er en Cuthbert?
En ægte Cuthbert?
Ja. Vi vil have, at vores navn tilhører dig.
Jeg vil høre til.
Vi håber, du kan lide lyden af Anne Shirley Cuthbert.
Anne?
Det kan jeg. Rigtig meget.
Men... Skal jeg bare skrive under? Er det alt?
Selvfølgelig.
Hvad er der galt?
Det virker lidt lemfældigt, synes I ikke?
"Lemfældigt"?
Ja, skal vi ikke...?
Skal vi ikke holde hænder over en rindende bæk -
- og sværge troskab til hinanden som Cuthbert-familie for evigt?
Eller stikke os i fingeren og blande blod som symbol på evig hengivelse?
Der bør da være en form for ceremoni -
- til ære for et lykkeligt øjeblik.
Som en, der aldrig har tilhørt nogen før, -
- synes jeg, det er en meget højtidelig sag.
Gør I ikke?
Hvad siger du?
Jeg har lidt hindbærlikør i forrådskammeret.
Måske kunne vi tage et lille glas for at fejre det, -
- uden at det skader nogen.
Åh, frk. Cuth...
Tak, Marilla. Det ville være godt.
Jamen så... For familien Cuthbert.
- Cuthbert. - Og Shirley Cuthbert.
Jeg kunne udvikle en svaghed for dette.
Nu skal du skrive under.
Jamen dog.
Jeg fatter ikke, det virkelig sker.
Slap af. Du er alt for opstemt.
Ja, jeg er.
Jeg tror ikke, jeg har været så opstemt i hele mit liv.
Mine hænder ryster.
Med denne pen -
- tager jeg jer, Matthew og Marilla Cuthbert -
- til at være min familie -
- til at kalde jer mine -
- og til at være jeres -
- for evigt.
Anne -
- Cuthbert.
Jeg bør tilføje Shirley. Jeg laver det om.
Anne -
- Shirley -
- Cuthbert.
Der skal en bindestreg på, synes I ikke?
Det tilføjer jeg også.
Og nu, da det er officielt, skal det nok være Anne Shirley-Cuthbert
- fra Grønnebakken, tidligere Halifax. - Anne.
Må jeg også tilføje Cordelia? Jeg har altid villet være en Cordelia.
Anne Cordelia...
Nu er det nok.
Tekster af: Mille Holm Nielsen