Ruby, dette er alvorlig. Vi skal studere hverandres lepper.
-Dine er fine og innbydende. -Mener du det?
Og Tillies er myke, selv å se på.
Janes er formet som en roseknopp i blomst.
Mine er grusomme. Som de feite larvene i piletreet vårt.
-De er litt hovne. -Det er min feil.
Jeg har for vane å bite i underleppa når jeg tenker.
Problemet er at jeg alltid tenker.
-Er de stygge å se på? -Nei, de er rosa og lekre.
Diana, du har utvilsomt de beste, mest kyss-innbydende leppene.
Og et strålende smil som lyser opp alle hjerter.
Tror dere at Prissy og Mr. Phillips har kysset?
Ikke ennå, men sikkert snart.
Prissy leser til opptakseksamen til Queen's Academy,
og noen ganger stopper Mr. Phillips innom for å hjelpe.
Prissy er bare to år eldre enn oss.
Jeg skal ha en offisiell kjæreste innen jeg er 15.
-Jeg håper Gilbert er tilbake da. -Du tenker bare på gutter, Ruby.
Hva er galt med det?
Jeg har aldri sett et ordentlig kyss før. Foreldrene mine er ikke slik.
Jeg overhørte Mrs. Lynde og mannen en gang.
Det hørtes ut som en ku som drar bakbena opp av en myr.
Hvis noen kysser meg,
er jeg redd at jeg gjør noe dumt eller glemmer å gjøre noe.
Hvorfor lærer de oss ikke kysseetikette?
Vi kan lage en lek. For å se hvem som kan gjøre kur mest romantisk.
Med modige riddere og fortryllende prinsesser
og trollmenn og desperadoer. Det blir bra trening.
Diana, du kan spille den modige mannen.
Prins Wisteria, vil du la skjebnens fjær fly
og velge din hjerterene møy?
Ja.
Hva skal jeg gjøre, Diana?
Tillie, ikke snakk til prinsen
som om han er Diana. Det spolerer effekten.
Jeg venter på min kjekke, unge prins.
Si, hvem er så denne unge møy?
Hvorfor må jenta vente på gutten?
-Hva? -Er du gal?
Hvis jeg vil kysse en gutt, kan jeg ikke bare gjøre det?
Nei!
Anne!
Nei!
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
en perfekt kirkegård av begravde håp
sverger du å være min venn for alltid?
store ideer må uttrykkes med store ord
å sove i et tre i måneskinnet
For en utsikt. Jeg liker denne nye planen, Doc.
Canada. Jeg gleder meg.
Skal si du er vågal som kommer opp hit.
Hvis fyrbøteren får høre om det, blir det trøbbel.
Det kan jeg fikse.
Jeg vil se hvor jeg er på vei. Kjenne vinden i ansiktet.
Avonlea foran meg.
Jeg har lempet kull her i ti år. Dette har jeg fortjent.
Og hva kan de gjøre? Gi meg sparken? Hive meg over bord?
I verste fall får jeg latrinevakt.
Hvis jeg ble tilbudt de alternativene, hadde jeg valgt Atlanteren.
Valg. Det ordet liker jeg.
Ting skal bli annerledes nå.
Ja.
Har dere merket hvor glade bekker er? De klukkler alltid.
Så søtt.
Vi tar dem! Kom.
Hvem ler?
Underbukser!
-Stopp! -Se på prinsesse Cordelia nå.
-Vi kan se undertøyet ditt. -Fugleskremsel.
Stopp!
Anne Shirley, du er den tynneste,
styggeste, mest rødhårede, fregnete heksa noensinne.
Ingen vil ha deg.
Hold hendene unna!
Ikke tenk på det. Gutter er bare sånn.
De elsker å plage oss.
Jo, jeg har faktisk mye imot det. Et skjørt er ikke en invitasjon.
Anne, går det bra med deg?
Hysj, nå.
Ro dere ned, alle sammen.
Jeg synes Diana var overbevisende som prins.
Jeg også.
Jeg prøvde å være vågal, elegant og litt vill.
Hvem trenger ekte gutter når vi har prins Wisteria?
-Hva snakker dere om? -Anne inviterte oss på selskapsleker.
Alle?
Selskapsleker? Uten gutter?
Greit for dere.
Jeg er altfor moden for slike barnsligheter.
Billy.
-Prissy. -Mor er så glad for
at du medvirker til min høyere utdanning.
Da du klemte hånden min, syntes jeg det var dumt vi ikke var alene.
Ja, vel...
Jeg må...
Så klart.
De venter på meg.
Sees i morgen.
Den flasketuten peker på, kan du kysse.
-Vi må sitte annenhver gutt og jente. -Hva med Cole, da?
Jane, sett deg ved broren din.
Tillie, du må sitte der.
Og, Anne, bytt plass med Charlie.
Billy vet ingenting. Jeg er glad du er her.
Jeg hadde ikke noe valg.
Hvem vil snurre flasken først?
Diana.
-Moody. -Jeg?
Nå må dere kysse. På munnen.
-God dag, Moody. -God dag, Diana.
Jeg kysser deg nå.
Din tur, Anne.
Jeg er ikke med.
Aldri i livet. Stygge, foreldreløse unge.
Ingen vil ha deg.
Hva er du er redd for, Anne?
Du sa jo at du visste mye om intime forhold.
Du er den tynneste, styggeste, mest rødhårede, fregnete heksa noensinne.
Du har en uheldig bakgrunn.
Ingen vil ha deg.
Dette er da ikke ditt første kyss.
Pip, pip.
Pip, frik.
Anne.
Har du blitt kysset?
Anne?
J...
Nei.
Anne!
Hvorfor løp du, Anne?
Josie Pye, altså. Til å være så fantasiløs
er hun sannelig flink til å dikte opp fæl tortur.
Hvorfor skal jeg tvinges til å vise godhet
mot likegyldige eller frastøtende personer?
Billy var slem. Det var dumt at han såret deg.
Hele greia sårer alle. Det bidrar ikke.
-Bidrar? -Til økt forståelse for romantikk.
I det minste er snøen romantisk.
Idet jeg skulle til å gå, sa Moody
at mitt kyss var som ferskt smør. Det må du jo innrømme er romantisk.
Det er annerledes for deg. Alle vil kysse deg.
Hallo, Miss Barry.
Bonjour, Jerry.
Og hun snakker fransk! Du er full pakke.
Din dialekt er veldig annerledes enn klassisk fransk.
Forstår du meg?
Jeg forstår at du er den vakreste jeg vet.
Vær snill med vennen min!
Det går fint, Anne. Han sa at jeg er den vakreste han vet.
Takk, men du er veldig frempå.
Hvordan føles det å være vakker?
-Så snilt av deg, men... -Nei, du er det. Svar meg, er du grei.
Jeg må vite.
Komplimenter er hyggelig, men jeg vil heller være smart.
Hva er formålet med å kysse?
Skal det føles godt?
Med et langt kyss trakk han hele min sjel Ut av mine lepper, slik solen drikker dugg
Tennyson.
Men jeg synes kyssing ligner en mammafugl som mater ungen sin.
Jeg blir kvalm av tanken.
Og hva er det perfekte kyss? Er det virkelig søtere enn kake?
Og hvis et kyss er en så stor idé, hvorfor er ordet så kort?
Det burde være vanskelig å si.
Jeg har prøvd å finne på noe, men ingenting gir meg ilinger.
Kyss burde vel gi deg ilinger, men det får jeg nok aldri vite.
Kan man ha en tragisk romanse uten å bli kysset?
Jo da, så...
Jeg vet ikke.
Har dere kysset noen?
Jeg...
Jeg burde... Låven.
For himmelens skyld, Anne, ti stille.
-Oppfør deg rundt middagsbordet. -Unnskyld.
Når passer det bedre?
En annen gang.
-Hvordan gikk latrinevakten? -Forsvinn, gutt.
Det var verdt det. Må lage høy mens sola skinner.
Er det ikke det dere sier?
Vet du hva mer de sier? Ikke spenn vogna for merra.
-Det blir noen lange dager. -Jeg kjenner ikke lukta lenger.
Er ikke slike vintermorgener flotte?
Anne Shirley-Cuthbert. Hva har skjedd?
Det er pynt. For skjønnhetens skyld. Alle fugler har fine fjær, Marilla.
For noe visvas.
Ta det ut av håret øyeblikkelig. Du ser latterlig ut.
-La meg få bruke dem på skolen. -Det er det siste du vil. Tro meg.
Du forstår ikke. Hvis du hadde hatt rødt hår, ville du også skjult det.
Jeg tolerer ikke unødvendig pynt. Av med dem.
-Hvordan kan du være så hjerteløs? -Lang erfaring.
-Du vet at jeg alltid mener det jeg sier. -Jeg må være vakker.
Slutt med den tåpeligheten. Ta dem av.
Skulle ønske jeg var et tre. Da hadde jeg hatt ulikt hår året rundt.
Jeg hadde hatt fine vårknopper og masse blomster om sommeren,
sterke høstfarger, og så...
Glem det.
Hva synes dere?
Tja...
...du holder hodet så fornemt.
Jeg skal bare rette på et par ting, hvis det går greit.
For symmetrien. Får jeg?
Det blir nydelig, Anne.
Diana, kan du...?
Alle stirrer på oss.
-Tenk at Cole kan det. -Skulle ønske vi hadde høytlesning.
Da er det viktig å være fin.
Høytlesning er ren tortur.
Tortur? Det mener du da ikke.
Å stå foran hele klassen mens alle stirrer på meg?
Det er jo det som er gøy.
Ikke gøy, nei. Man blir altfor nøye studert.
Jeg føler meg for... høy. For sett. For...
...rar.
Det er nydelig, Cole.
Cole Mackenzie!
Siden du har slike feminine tilbøyeligheter,
skal du få hengi deg til det. Du kan sitte med pikene.
-Hva? -Han må sitte med jentene.
Ta det av varmen og legg til egget.
Tenk at du deler den hemmelige oppskriften etter så lang tid.
Alt endrer seg.
Jeg...
Jeg lurer på om du kan gi meg et råd, Rachel.
Jeg visste det med en gang du inviterte meg.
Jeg sa til Thomas: "Noe plager Marilla.
Siden når trenger hun min hjelp til å lage sine makeløse plommebakkels?"
Barn, de vokser til.
-Anne har begynt å spørre... -De fryktede spørsmålene.
Hun er opptatt av kyssing, av alle ting.
Jeg innrømmer at min erfaring er noe begrenset.
Du har påtatt deg et stort ansvar, Marilla.
Anne er full av arvesynd.
En ung pike burde ikke spørre om slikt.
Bare si hvor skapet skal stå. Den som elsker sin sønn, tukter ham.
Det sier jeg.
Hvis jeg slo henne for å stille spørsmål, ville hun vært mørbanket.
Hun er et spørrelystent barn.
Når de er i den alderen, må du være veldig streng.
-På grunn av kyssing? -Jeg har oppdratt ti barn
og begravd to. Alle kan fortelle deg at mine metoder fungerer.
-Utvilsomt. -Folk som har oppdratt barn
vet at du må forvente det uventede når det gjelder dine egne.
En dag kom jeg hjem og fant min eldste, Thomas Jr.,
i ferd med å sette fyr på gardinene. Ikke noe en bjørkepisk ikke fikset.
Var det før eller etter han brant ned uthuset?
Rachel får en til å ville gjøre det motsatte av det hun foreslår.
Kan du slutte med det bråket? Jeg klarer ikke å tenke.
Jeg kan ikke piske et barn.
Men noen ganger tror jeg at Anne er besatt.
Hun sa nettopp at å bli 14 var en høytidelig hendelse.
Og nå med denne kyssingen.
Knyter sløyfer i håret, forfengelig som bare det.
-Hva skal vi gjøre? -Jeg lovet å holde meg utenfor.
Men jeg trenger hjelp, jeg går jo bare i ring.
Jeg ser ikke skaden i å være nysgjerrig.
Jeg forstår meg ikke på deg.
Slik jeg husker det, gikk du ut med John Blythe...
-Ja. -Stjal ikke dere et par kyss?
Hva vet vel du om det?
Og ingen stjal noe.
Hva foreslår du?
Vel, altså, hvis vi vil støtte Anne,
burde vi hjelpe henne til å leve et fullere liv...
...enn oss.
Av med deg.
Fikk deg.
Det var galt av Mr. Phillips å fornærme deg.
-Jeg beklager at du måtte tåle det. -Det går fint.
-Det er skandaløst. -Han liker meg ikke.
Han liker ingen, utenom Prissy.
Har du ikke sett at jeg alltid får gjensitting
-bare fordi jeg er...? -Hva?
-Hva er du, Cole? -Annerledes.
Det er ikke noe galt i det.
Jeg er også uvanlig, derfor er vi åndsfrender.
-Du er unik. -Jeg vil ikke være unik.
Unik betyr sær.
For meg betyr det original og enestående.
Jeg vil heller være vanlig.
Det hender jeg tenker det.
Men en vanlig person ville ikke vært en genial kunstner.
Takk, men det er jeg ikke.
Hvordan gikk skjønnhetskonkurransen? Jeg mener, skolen?
Anne, hva sa jeg om håret ditt?
Jeg vet det, men Cole fikset det for meg,
og han var så flink at jeg ikke kunne ta det ned.
Kanskje du en dag vil kle en slik frisyre, men enn så lenge må du være deg selv.
Det er tåpelig å ønske å være noen andre, men jeg gjør det.
Jeg elsker pene ting.
Jeg hater å se i speilet og se noe som ikke er pent.
Da blir jeg så trist.
Akkurat som når jeg ser en stygg ting.
Jeg synes synd på den.
Jeg har noe som kanskje hjelper.
Du fikk brev fra Gilbert Blythe i dag.
Å, Marilla. Jeg hadde nesten glemt utenlandskorrespondansen.
"Trinidad"?
Jeg tenkte at jeg sendte brevet langt, men ikke til et så spennende sted.
"Miss Anne Shirley-Cuthbert." Så fantastisk.
-Se på det, Marilla. -Jeg så det.
Prøv å ta nye ting med ro.
Jeg kan ikke være rolig når noen kaller meg "Miss" skriftlig.
Åpn det, da.
Det er ikke noe romantisk ved dette brevet.
-Du skrev til ham om gullet. -Ja, det stemmer.
Lurer på hva han sa.
-Ikke tilbake til Avonlea? -På ubestemt tid.
Når sendte han det?
Det ble frankert for tre uker siden, i Port of Spain i Trinidad.
Du kan skrive tilbake. Du kan nok overbevise ham.
Gitt at "det er gull i Avonlea" ikke hjalp,
er jeg nesten glad for at det ikke var sant.
Hadde det ikke vært fælt om han hadde forlatt den eksotiske anløpshavna?
Jo.
Ja, det er vel best slik.
Og hvis jeg skriver tilbake, noe jeg ikke skal,
så ville det være for å rette på ortografien hans.
Kanskje han gjorde det for å bli brevvenner.
Utfordrer han til langdistanseduell, har jeg ikke tenkt å engasjere meg.
Det ordet stavet han feil i fjor.
-"Engasjere"? -"Engasjement." Ikke at jeg husker det.
Ruby vil bli knust.
-La oss gi det til henne. -Hva? Hvorfor?
Så hun kan gråte over det.
Med mindre... du ikke vil?
Hva er dette?
-"Kjære Anne. Så hyggelig å høre..." -Slutt.
Hva skal jeg...?
For en gentleman.
Bare jentegreier.
Hvorfor er du her fortsatt?
-Hva gjør du her? -Fyrbøteren hater sangstemmen min.
Havnet du i trøbbel for å hjelpe meg?
Putt litt av dette under nesa. Det hjelper mot lukta.
Jeg kan gjøre det.
En av naboene hjemme er grisebonde.
Timian. Trinidadisk naturmedisin.
-Bra triks, Doc. -Selvoppholdelse.
Vi sier: "Denne planten trenger ikke hjelp".
Timian er hardfør. Trenger ikke stell.
Vokser der andre ikke kan. Som meg i Avonlea.
-To dager igjen. Fortsatt verdt det? -Jobb.
Ruby hadde bare ødelagt det med tårene.
Og så ville hun ha grått over å ha ødelagt det.
Det er best at jeg passer på det.
Erter de andre revene deg for håret ditt?
Du er alltid alene. Har du ikke kjæreste?
Kanskje du og jeg er ment å være alene.
Bare så du vet det, du er vakker!
-Jeg vil snakke med deg, Anne. -Ja, Marilla?
Du burde ikke tenke så mye på utseendet.
Det er bedre å være alminnelig.
Når man er vakker, blir man ledet én vei, og det er alt som forventes av deg.
Mens du kan få være akkurat den du er,
uten å tiltrekke deg for mye oppmerksomhet.
Det er en gave. Virkelig. Det finnes viktigere ting enn skjønnhet,
noe du har enhver mulighet til å erfare selv.
Prissy sier at barten hans var ru, ikke myk.
Hva tenker dere på når dere ser Cole blant jakkene?
-Vet ikke. -En ugle i et hult tre.
Han er så viet til kunsten. Han utvikler virkelig fantasien.
-Han er veldig kjekk, eller hva? -Du kan ikke like alle guttene.
Trist og kjekk.
Stakkaren trenger å bli muntret opp.
Hallo, Cole.
Det var dumt at leken var over før det ble din tur.
Jeg kan vel bryte reglene og tillate deg å kysse meg nå.
Nei takk.
Hva feiler det deg? Liker du ikke jenter?
Jeg liker ikke deg.
-Cole er en særing. -Josie Pye, ta det tilbake.
-Cole er min venn. -Ja, dere passer jo perfekt.
Snurr.
Jeg nekter å kysse henne.
Når hun blir rød i ansiktet, blir hele jenta rød.
Jeg kan kysse Anne.
Så fantastisk.
Bra. La frikene kysse.
Frik.
Kyss, friker.
-Kyss. -Lille frik.
Hva er det du gjør?
Nei!
Frik.
Kyss, friker, kyss.
-Kyss, friker, kyss. -La dem være.
-Kyss, friker, kyss. -Slutt.
-Kyss, friker, kyss. -Slutt!
-Få se.
-Ikke vær slemme. -Kyss, friker.
-Nå holder det. -Kyss, friker, kyss.
-Stopp! La dem være! -Kyss, friker, kyss.
Kyss, friker, kyss.
Hva venter dere på?
-Slutt. -Billy, ikke vær slem.
Jeg skal ikke kysse mer. Med mindre jeg har lyst.
Hvis ikke jeg var så lite pen, så hadde jeg hatt muligheter.
Du er ikke lite pen, Anne. Slutt å si det. Det er ikke sant.
Jeg tror virkelig at livet mitt ville vært lettere
-hvis jeg var vakker som deg. -Nonsens.
Jeg ville byttet mine smilehull mot litt av din intelligens
og ansett det som et kupp.
Jeg er så glad for at du er utsøkt.
Ved siden av å være vakker selv, er det best å ha en vakker hjertevenn.
Hallo igjen, Anne fra Bjørkely.
Hallo.
Hva er galt, lille fugl?
Du har vel ikke noe der som kan gjøre meg vakker?
Kanskje noe som kan fjerne fregnene mine
og gi meg nydelig hud og fiolette øyne?
Nei. Dessverre.
Hva er det?
Hårfarge?
Kan denne gjøre håret mitt ravnsvart?
Det står det.
Mitt røde hår er min forbannelse. Og ravnsvart hår har jeg alltid drømt om.
Ingen penger?
-Jeg har et smørbrød. -Skinke.
Ost?
Anvisningen står på flaska.
Takk.
-Velkommen hjem. -Takk det samme.
Den type følelser som...
Følelsene som følger et første kyss...
...kan være urovekkende...
Noen ganger, vet du, når vi blir eldre, så blir disse...
Anne? Jeg er hjemme igjen.
Tilkjennegivelsen av en viss lidenskap... Nei.
Tilkjennegivelsen av en viss følelse...
Anne?
Intuisjonen, vår egen individualitet, er naturens beste lærer.
Anne? Jeg er klar til å svare på spørsmålene dine nå.
Å kysse er en naturlig tilkjennegivelse av kjærlighet og tilhø...
I alle dager. Har du sovet?
-Anne? -Nei.
-Er du syk? -Nei.
Men jeg er i den dypeste fortvilelse.
Vær så snill å gå, og ikke se på meg.
Har du hørt på maken? Hva er galt?
Stå opp og si det, nå med en gang. Øyeblikkelig.
Anne Shirley-Cuthbert, hva har du gjort?
Det er jo grønt.
Jo mer du vrir deg, desto lenger tid tar det.
Er det så ille om jeg ikke har krøller i morgen?
Skjønnhet er makt, kjære. Det vet du.
-Ikke sant? -Jo.
Sånn. Legg deg, nå. Du ser sliten ut, og det går ikke.
Marilla, du vet ikke hvor jammerlig jeg har det.
Jeg er den tristeste jenta på Prince Edward Island.
Hvis jeg hadde syntes det var verdt å farge håret,
hadde jeg valgt en anstendig farge.
Jeg ville jo ikke ha det grønt. Jeg fulgte instruksene.
Jeg brukte hele flasken...
Det var som en forhekselse.
Da jeg så meg selv med svart hår, ville jeg bare se ut som meg selv.
Jeg så ut som en demon.
Jeg prøvde og prøvde å vaske det ut.
Jeg tenkte at blekemiddel ville fjerne det.
-Det forklarer det. -Hva skal jeg gjøre?
Dette lar de meg aldri glemme.
Folk har glemt andre ting jeg har gjort, men ikke dette.
De vil synes jeg er uanstendig.
Å, Marilla. For et rot vi lager når vi forsøker å bedra.
Det er poesi, men sant.
Som Josie Pye kommer til å le. Jeg orker ikke å treffe henne.
Jeg håper du har lært hvor forfengeligheten fører, Anne.
Jeg skal aldri se på meg selv igjen.
Jo, det skal jeg. Jeg skal gjøre bot for dette.
Jeg skal se på meg selv hver dag og se hvor stygg jeg er.
Ikke skal jeg fantasere det bort heller.
Fra nå av skal mitt kyss sitte på leppene mine,
som en rose som vil bli plukket, men aldri blir det.
Så, så.
Skjønnhet har ikke noe å si.
Når noen elsker deg, Anne, så blir du kysset.
Marilla, si de velsignede ordene igjen.
Jeg tror én gang holder. Er du klar?
Klipp av alt sammen, så er det over. Dette føles som hjertesorg.
Jeg skal gråte mens du klipper hvis det ikke forstyrrer.
Så ufattelig uromantisk.
Tekst: Lise McKay