EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
EN PERFEKT KIRKEGÅRD MED BEGRAVEDE HÅB
SVÆRGER DU, DU ALTID VIL VÆRE MIN VEN?
DET KRÆVER STORE ORD AT UDTRYKKE STORE IDÉER
AT SOVE I ET TRÆ I MÅNESKINNET
Jeg dør og kommer i himlen, hvis jeg må tage til Josephines fest.
Beklager meget, men jeg har sagt nej.
Du skal ikke være spændt, så du bliver syg.
- Det er ikke farligt at være... - Så...
Vi talte om det. Piger på din alder skal ikke ud og mænge sig.
Du er for ung til at gå til selskab med voksne.
Jeg har aldrig været til en fest.
Det bliver der rigeligt med tid til senere i livet.
Hovedpine?
- Det er ellers længe siden. - Sig det ikke til Anne.
Det går nok snart over igen.
Jeg har en stærk arbejdsmoral, og jeg har fundet mit kald.
Jeg vil læse medicin.
- Det er lige mig. - Spændende.
Jeg håbede, De kunne hjælpe mig uden for skoletiden.
Så jeg kan indhente det forsømte.
Det kunne også bevise,
at De rent faktisk går op i Deres undervisning.
Jeg beder kun om meget lidt af Deres tid.
Er det alt?
Min tid?
Skulle din far bare give afgrøder væk, fordi nogen beder om dem?
Bare uden videre?
Nej. Tid er penge, hr. Blythe.
Min far er død.
Ja.
Men metaforen gælder alligevel.
Hvor var du? Jeg ventede.
Far er forkølet. Vi skal heller ikke til festen.
Hvad? Men...
Okay, små, lyse sind, åbn jeres bøger.
Vi fortsætter, hvor vi slap.
Bør man ikke følge sine drømme?
Smiler man til døden?
Mine forældre og jeg er aldrig blevet inviteret.
Men far kan ikke gå ud, bare han hoster lidt.
Det er absurd, at kvinder ikke må gå alene ud.
Helt enig.
Og tante Josephine får en verdensberømt pianist til at spille.
- Hvad? - Ja, en verdensberømt...
Cole, hvad...? Hvad laver du?
- Du godeste. - Hvad laver du?
- Lad den være. - Nej.
Lad den nu være!
Cole, hvorfor gjorde du det?
Den burde have været bedre nu.
Du har bare brug for lidt tid.
Jeg fik fjernet skinnen for nogle uger siden. Det er ikke som før.
- Jeg kan ikke tegne mere! - Cole.
- Det... - Cole, kom nu.
Cole, nej...
Cole, vent nu lidt.
Cole!
- Cole, du kan ikke bare gå... - Jeg vil ikke tale om det.
Bare...
Denne kolde dag passer godt til vores humør.
Det er derfor, Josephine holder fest.
Den har et sommertema, så man glemmer vinteren.
Er det ikke bare perfekt? Det har vi jo brug for.
Især Cole.
Cole er en mand!
Kunne vi måske overbevise dine forældre om at lade Cole følges med os, Diana?
Marilla må give sig.
Det er ikke kun for voksne, hvis I skal med, vel?
- Cole er meget høj. - Cole, har du ikke brug for det?
- Nu, hvor du er så trist? - En fest?
- Sammen med fremmede? - Det er lidt afveksling.
Du glemmer...
Mine forældre ville aldrig tillade det.
Hvis jeg finder på en plan...
...vil du så?
Okay.
Dobbelthedens fyldepen.
Et perfekt redskab til at brygge en god løgn med.
En hvid løgn.
For en god årsag.
Læs det grundigt. Vi har kun en chance.
"Da Cole har et ærinde i Charlottetown..."
"Han er et perfekt følge..."
Hvorfor vil Barrys sende min søn til Charlottetown?
Vi mangler folk i øjeblikket, så jeg...
Cole har et ærinde for sine forældre...
Han er et perfekt følgeskab til festen for os.
- Han bliver naturligvis betalt. - Naturligvis.
- Har du gjort noget lignende før? - Ja.
- Intet er bedre end et veludført arbejde. - Og du er ansvarlig?
Kan det føre til et fast arbejde?
Og nu, hvor Cole og Diana må tage af sted,
og klaverkoncerten vil være en lærerig oplevelse,
håbede vi, du ville genoverveje.
Det lader jeg dig om, Michael.
Matthew.
Det må du gerne.
Vi skal af sted!
- Vi skal af sted! - Ja!
Hjælp mig med at pakke.
Jeg må sørge for, at mit tøj ikke bliver krøllet.
Da du ikke har det så godt, tænkte jeg, det var bedst sådan.
- Så kan du... - Jeg er okay.
Det er ikke noget.
Godt, fru Jeannie gav mig den tilbage.
Jeg har ikke noget festtøj.
Det går nok.
Måske har du det bedre i morgen, mor. Hvil dig nu.
Jeg vil fortælle om det. Jeg efterlod noget, så I ikke glemmer mig.
Jeg elsker jer.
Anne!
Kom så.
Okay.
Velkommen, skønne venner. Dette er gerningsstedet.
Du godeste.
Jeg har drømt om fester,
og selvom jeg mener, at jeg har en ganske fin fantasi...
...havde jeg aldrig forestillet mig dette.
Jeg glæder mig til at høre Cécile Chaminade.
Fru Barry gør alt for at bekæmpe vinterdepression.
Vidunderligt.
Jeg kan ikke tage æren for Gertrudes idé.
Det var hendes aften.
Jeg ville ikke holde festen sidste år.
Uden hende.
Men tiden går jo, ikke sandt?
Hvordan endte I i denne fiasko?
Cole var vores helt.
Uden ham havde vi ikke fået lov.
- Kunstneren i dig må elske dette... - Anne.
- Du er stadig sådan. - Ikke længere.
Men jeg er glad for at være her.
Lad os få lidt mad i jer, så I kan komme i seng.
Det er en stor dag i morgen.
Kom så, Cole.
Af alle fester vil dette blive min yndling.
Ja? Kom ind.
Er der noget galt, mit barn?
Jeg har aldrig været til fest før.
Kunne du fortælle, hvad jeg skal forvente,
og hvordan jeg bør opføre mig ... og være?
Du skal forvente en hyggelig stund.
Og du skal ikke være andet end dig selv.
Men når jeg er det, plejer jeg ikke at passe ind.
- Jeg er ikke som andre. - Så er du kommet det rette sted.
Jane Eyre.
Jeg kan huske, du læste den sidste år.
Må jeg låne den?
Gertrude har nok intet imod det.
Det var hendes bøger.
De ligger, hvor hun efterlod dem.
Det var det, du mente... da du sagde, det var som et ægteskab.
Ja.
Jeg har aldrig læst tiende kapitel.
Det er som et hul i min sjæl.
Hun må have elsket den del af bogen.
Hun kunne citere mange forfattere.
Vi to havde meget tilfælles.
Hun læste altid et stykke op til festen.
Kunne du ikke gøre det på hendes vegne?
Det er noget, I begge elsker.
Åh, hvor godt.
Diana, kom med mig. Kom.
Åh, hvor spændende. Cécile vil hilse på dig.
Cécile?
Det var ... fremragende.
Forfriskende hele vejen igennem.
Jeg er glad for, De er tilfreds, fru Barry.
Bare Josephine. Og det er min niece, Diana.
Rart at møde Dem, frøken Chaminade.
En fornøjelse.
Diana spiller selv.
Fortæl hende lige lidt om dit liv.
Jeg ser verden og spiller min musik overalt.
Et fantastisk liv. Hvis man er til hårdt arbejde og rejser.
Vil du gerne opnå det, Diana?
- Med hvad? - Med din musik?
En karriere, min kære. Klaver.
Nej.
Jeg kommer nok kun til at spille til husbehov.
- Hvis min ægtemand tillader det. - Se dig omkring.
Selvom du måske tror det,
behøver dit liv ikke at være en præcis kopi af dine forældres.
Ægteskab er skønt, hvis man gør det af kærlighed.
Men måske ønsker du mere end at passe et hus?
Jeg...
Spil noget for os, ma chéri.
Nej, jeg ... jeg kan ikke...
Undskyld mig. Skønt at møde Dem.
Undskyld mig.
Det er jeg ked af.
Jeg elsker din frisure.
Tak.
Hvad har vi her?
En bondedreng. Du må være en bondedreng.
En trist bondedreng.
Klædt i brunt.
Af og til får jeg lyst til at blive bonde. Det simple liv.
Dagen starter, når solen står op. Ender, når den går ned.
- Hvorfor så trist, bondedreng? - Jeg...
Det må være det brune.
Du, unge herre, er slet ikke klædt på til en sommerfest.
Diana, er det ikke den mest fantastiske gruppe folk?
- Jeg er helt lamslået. - Også mig.
Jeg må hellere øve mig.
Undskyld mig.
Kunne du hjælpe en gammel blomst og hente en drink?
Jeg sidder fast hernede.
Ja, helt sikkert.
- Jeg gik vist lidt over gevind. - Åh nej.
Du reddede min dag. Jeg har talt med blomster hele livet,
men det er første gang, at jeg hører en blomst svare mig.
Glad for at kunne hjælpe.
Godaften.
Jeg er glad for at være iblandt jer skønne folk.
Men vi savner desværre en.
Sikke en person.
Jeg husker hende tydeligt.
Hun kiggede over min skulder og læste op. Hun tænkte ikke på takt og tone.
Sådan mødtes vi.
I en boghandel i Paris.
En kvinde introducerede sig som Gertrude
og sagde, jeg ikke skulle bruge penge på den bog, jeg holdt,
da den var så kedelig,
og fordi hovedpersonen blev myrdet.
I de næste årtier læste jeg i smug,
da hun altid ødelagde slutningerne for mig.
Også i teaterstykker.
Hun prøvede også på at ruinere mig.
Brugte alle mine penge på kunst.
Se, hvad jeg står tilbage med.
Kun et lokale fyldt med de mest vidunderlige venner.
For Gertrude.
Må hun læse over vor skuldre i al evighed.
For det skønneste par.
Et romantisk forbillede.
- Gertie og Jo. - For Gertie og Jo.
Tak.
Gertie og Jo.
Og vil en særlig gæst læse op i Gertrudes sted.
Giv en hånd til den altid overraskende, funklende og kløgtige
Anne Shirley-Cuthbert.
Anne passer lige ind, ikke?
"Nu huskede jeg, at den rigtige verden var stor,
og at både håb og frygt,
samt sensationer og spænding...
...ventede dem, som havde modet til at drage ... ud i den...
...og opsøge viden i livet trods de mange farer."
- Nej. - Undskyld.
Nej, nej.
Kom. Sid ned.
Gertrude elskede mine tårer.
Hun følte sig så åben.
Jeg skammede mig.
Jeg blev opdraget til at holde alt indelukket.
Men hun havde en utrolig spændeflade af følelser.
Livet havde så mange farver gennem hendes øjne.
Hun fik malet min verden.
Hun var den første, jeg ikke behøvede at skjule noget for.
Det lyder...
...mirakuløst.
Bare jeg havde mødt Gertrude.
Hun elskede den her melodi.
Vil De gerne danse, frøken...?
Josephine.
Og det vil jeg vel gerne.
- Skal vi? - Ja.
Marilla ... skulle vi ikke få dig i seng?
Jeg har det helt fint.
Har du fået noget at spise?
Nej.
Nej?
- Jeg laver noget mad til dig. - Det behøves ikke.
Jo, det er intet problem.
Marilla!
Er du okay?
- Kom du noget til? - Nej.
Nej. Du skal ikke bekymre dig...
Hold fast. Lad mig hjælpe.
Mor?
Åbn munden.
Kom nu, mor.
Kom nu.
- Hvorfor vil hun ikke stå op? - Hun savner Michael.
Men der er gået et år.
- Elsker hun ikke også os? - Jo, selvfølgelig gør hun det.
Gå nu ned og vær lidt nyttig.
Smut nu med dig.
Hvis det nu er noget alvorligt?
- Du har haft hovedpine før. - Det er anderledes.
Hvordan? Værre? Skal jeg få fat i lægen?
Det er anderledes,
for hvis jeg var blevet blind eller invalid før, var det lige meget.
- Nu har jeg Anne at tænke på. - Hør nu her...
Du har smerter nu, men det bliver bedre. Det gør det altid.
Det var ikke det, der fik mor til at blive i sengen, selvom hun sagde det.
- Det var melankoli og... - Jeg kan ikke bære...
Jeg kan ikke.
Jeg vil ikke være en byrde for Anne.
Hvil dig nu. Det går over.
Det gør det.
Vi ses snart!
Er det ikke bare en helt fantastisk aften?
Hvad mon kvinden i hatten mente med,
at Josephine og Gertrude var et romantisk forbillede?
Tja, de var forelskede.
Det er trist, at Josephine mistede det,
men skønt at se, de havde et godt liv.
Ja.
Men jeg har kendt dem hele mit liv. De...
De kan ikke...
Det var de ikke.
Vidunderligt.
Hvordan får du hele tiden den knap til at ryge af? Matthew!
Begge hænder.
- Spis nu. Vi er sent på den. - Jeg har ingen skjorte.
Jeg skal nok sy den. Jeg har ikke tid til at diskutere.
Jeg må op til mor med bakken.
Matthew! Jeg har lige vasket gulv!
Jeg har sagt, du skal stille støvlerne udenfor.
Marilla?
Hvad mener du om den?
Den hjælper mod min ensomhed.
Det er som om, kunstneren forstod sig på sorg.
Det gør jeg vel.
Er det din? Den er så flot.
Kompositionen er så yndefuld og...
Jamen dog. Bonden er en kunstner.
Var.
Jeg brækkede hånden. Jeg kan ikke styre blyanten.
Jeg kan ikke tegne som før.
- Det var... - Det var alt for dig.
Det er det skønne ved kunst.
Man tager hårde stunder og hjertesorg og skaber noget,
der får en trist dreng til at føle sig mindre ensom.
Kunst ... evnen til at skabe den...
...giver det triste en mening, som mange aldrig oplever.
Cole.
Har du set Diana? Vi dansede, men så forsvandt hun.
Jeg siger bare, der ikke er en lige vej i hverken kunst eller livet.
Nogle gange er der slet ikke en vej, og man må nedbryde mure
og kæmpe sig gennem skoven for at nå sit mål.
Hold da op.
Har du nogensinde hørt noget lignende, som bare giver mening omgående?
Noget man har ventet hele livet på at høre?
- Anne, ikke sandt? - Jo.
Med E.
Du kan noget med ord. Husk på det.
Gør noget ud af det. Følg din passion.
Prøv ler ... kunstner Cole.
Det styrker dit håndled. Og hvem ved? Du forelsker dig måske.
Dit talent er ikke tabt.
Det sker aldrig.
Jeg vil have mig en tophat.
Måske kan jeg bære den sammen med kjolen.
- Måske er det lige mig. - Muligvis.
Åh, og Diana, Cécile Chaminade?
Inspirerede hun dig til at spille mere og mere?
Tante Josephine holdt det hemmeligt Mine forældre ved intet.
Det må betyde, det er forkert.
"Til min Gertrude.
Nogen vil huske os.
Selv i en anden tid.
Du er i mit hjerte for evigt, Jo."
To kvinder kan ikke få børn sammen. Det giver ingen mening.
Hvordan kan du sige det, når de skrev så smukt til hinanden?
Det er unaturligt, Anne.
Hvis din tante levede med den følelse, at der var noget galt med hende,
at hun var defekt eller unaturlig,
så mødte hun en dag en,
der fik hende til at indse, det ikke passede.
At der ikke var noget galt.
At hun var okay.
- Burde vi ikke glæde os over det? - Det er da fantastisk.
Der er så mange flere muligheder.
Du ser lettere ud.
Jeg hyggede mig virkelig til festen i aftes.
Også jeg.
Jeg ville gerne takke dig for
at lade mig mindes sammen med dig.
Diana og hendes forældre vidste ikke...
...hvordan det var mellem dig og Gertrude.
Du må da have vidst, de ville finde ud af, hvis de var kommet.
De kan mene om det, hvad de vil.
Kræver det ikke andet end nogens død,
før man lærer, at livet er kort, og at man kun har et?
Jeg er som dig og Gertrude.
Du har et lykkeligt liv foran dig.
Der kommer modgang.
Der er bump på vejen.
Søg i ly hos dem, du stoler på.
Men når du finder folk at stole på,
bliver båndet meget stærkere.
Jeg er rørt over, du valgte mig som en af dem.
Rollings.
I tilfælde af at dine forældre spørger til pengene.
- Det kan jeg ikke. - Jeg accepterer ikke et nej.
Jamen så...
- ...tak. - Hør...
Lad os få fut under de piger, ellers kommer I for sent til toget.
Det er bare...
Det er sukker.
Æg.
Jeg kunne ikke huske, hvordan du drikker den.
- Jeg bad ikke... - For guds skyld.
Lad mig nu hjælpe dig.
Du kan ikke bare ligge og tænke triste tanker
- uden at lade mig hjælpe. - Jeg har ikke...
Det er også min skyld! Det var ikke bare hende!
- Hvem? - Mor.
- Hvad taler du om? - Vi ødelagde begge dit liv.
Dine muligheder. Ikke kun hende. Også mig.
Jeg havde brug for dig. Og du måtte blive for at hjælpe mig.
- Ellers... - Ellers ikke noget.
Tror du virkelig, jeg fortryder det?
Det har været os to.
I alle de år.
- Hun valgte ikke sin skæbne. - Hun kæmpede ikke imod.
- Hun mistede et barn. - Hun havde andre børn.
Ingen forstår, hvordan det var.
Vi mistede Michael.
Du mistede Michael.
Men du stod op hver morgen og tog dig af mig.
Og det gør du med Anne, for du er stærkere end vores mor.
Jeg tænker ofte...
...at var det ikke sket...
Havde hun tvunget sig selv til at...
Jeg blev vel hærdet.
For at klare det.
Tja, jeg...
Jeg lukkede nok også ned.
Se os lige nu.
Alt det ævl.
En vis rødhåret pige...
...har vel...
...vendt op og ned på det hele.
Men hør her...
Vores problemer...
...tager vi som en familie.
Os alle tre.
Tak. Farvel.
Hvor skal jeg begynde?
Så det gik godt?
"Godt" er slet ikke en dækkende beskrivelse.
Det var den mest vidunderlige...
- Hvor er Marilla? - Hun ligger i sengen.
Hun har det skidt. Bare en smule. Vær ikke bekymret.
Hun ville elske at se dig.
Jeg ville bare lige se til dig.
Kom endelig ind.
Jeg har hovedpine.
- Hvad skete der? - Bare et lille uheld.
Tak for billedet.
Jeg har savnet dig, men det hjalp.
- Har du savnet mig? - Ja.
Nå ... fortæl mig nu alt.
Var det et eventyr? Kunne du måske tale lidt lavt?
Åh, Marilla, det var som en drøm.
Alle var så kloge og interessante.
Det kunne have været hvor som helst, og der var plads til alle.
Det lyder skønt.
Du ville have elsket det.
Og se her...
Jamen dog.
Alle bar dem.
Fra de fineste herrer til...
...tja, mig.
Tro ikke, du kan udnytte mig i min svækkede tilstand.
Jeg har det allerede meget bedre.
Jeg lærte vist også et par ting om kærlighed.
Det er ikke det samme for alle. Den kan have mange skikkelser.
Og hvad kan der være galt med et liv, som man tilbringer med sin elskede?
Det har du helt ret i.
Nu huskede jeg, at den rigtige verden var stor,
og at både håb og frygt,
samt sensation og spænding ventede dem, som havde modet til at drage...
...ud i den...
...og opsøge viden i livet trods de mange farer.
Er det ikke bare den mest inspirerende kombination af ord?
Tante Josephine bad mig om at læse det op til festen.
Jeg ved ikke, om det var fuldstændig ordret.
Der er ingen skam i læsebriller.
Det der kan give forfærdelig hovedpine.
Jeg må nok hellere til optiker.
Og ingen vittigheder om min alder.
Og et ord eller et udtryk,
der understreger meningen med et andet ord eller udtryk?
Kan den gode doktor svare os på det?
Det modificerer.
Og det lærte jeg uden ekstra undervisning fra Dem.
Korrekt.
- Farvel. - Farvel, Ruby.
Den gode doktor?
Jeg håber, jeg når så langt en dag.
Men det føles godt at have et mål.
Du skal nok klare den. Du skal bare følge dine drømme.
- Hej. - Hej.
Gilbert ved måske, hvad han vil være.
Men kan han noget med ord?
Næppe.
Var det ikke dobbelthedens fyldepen?
Jo. Men jeg tror, den har gjort sin pligt.
Vil du være forfatter?
Måske.
Jeg har så mange drømme.
Nu døber jeg dig mulighedernes fyldepen.
Tekster af: Stephan Gru