Bind dem her.
Slutt å tøyse.
-Dette stedet er fantastisk. -Bare begynnelsen, min venn.
-Du ser ikke imponert ut. -Vil du at jeg skal danse?
-Det har gått to år. -Ja, jeg er glad for å være hjemme.
Men du? Du kommer til å gråte når vi drar. Trinidad sniker seg inn i sjelen din.
Vi må bære bort disse tønnene.
Sjøbein og land passer ikke sammen.
-Jeg må bare gjenvinne balansen. -Du må mer enn det, tynn som du er.
-Du kommer jo til å bli tatt av vinden. -Jeg er ikke så tynn.
Jeg skal finne medisin til deg her.
-Da jeg var liten, kom jeg hit hver dag. -Jeg visste ikke at slike steder fantes.
-Hva heter det nå... der du kommer fra? -Avonlea.
Jeg pleide å handle for mamma her. Alt måtte være ferskt.
-Ikke noe gammelt hos oss. -Jeg er sulten.
Har de god mat på Prince Edward?
-Jeg liker poteter. -Poteter?
Hjelp nå litt, da.
Mrs. Kincannon serverte krabbe innimellom.
Nå snakker vi. Hvordan lagde hun den?
Kokte den, tror jeg. Hadde i litt salt.
Var det alt? Krabbe og salt?
-Hva er galt med det? -Krabbe er godt når det tilberedes riktig.
Som mammas krabbe callaloo. Søndagsmat.
Hun kokte inn taro-blader i kokosmelk, sammen med løk,
hvitløk, okra, grisehale, og så krabben.
-Legg til en hel pimiento og la det koke. -Jeg har aldri smakt chilipepper.
Din lille kropp hadde gått til krig mot seg selv.
Jeg tror jeg tåler det.
Mamma sa: "Bash, kom og smak." Jeg la hodet bakover og fikk en skjefull.
Jeg kan nesten smake det.
Renner ned halsen som sterk, grønn medisin.
-Høres nydelig ut. -Det var det.
Men det ble med smakebiten. Så serverte hun familien.
Og jeg ble gitt restene.
-Hvorfor spiste du ikke med dem? -Det var ikke min familie.
-Hvem var det? -De hvite hun jobbet for, Blythe.
Nå føler jeg meg dum.
Nei, nei. Jeg fikk mer smak fra én skje hver søndag
enn du har smakt hele livet.
Krabbe med den hemmelige ingrediensen: salt.
Så fin.
Jeg pleide å ri en slik.
-Kom, Bash. Hun er vennlig. -Jeg liker ikke hester.
Du. Gutt.
Siden du snuser rundt hesten min, hent litt fôr i stallen.
-Ser du etter tips før jobben er gjort? -Jeg er ikke din "gutt", jeg er fri.
Du kan få hjelp på hotellet.
Så sykt. Han bare antok at du var tjener.
Hvis vi hadde grått hver gang det skjedde, ville det vært flom i Trinidad.
Vi må dra til et bedre nabolag. Du trenger medisin.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
en perfekt kirkegård av begravde håp
sverger du å være min venn for alltid?
store ideer må uttrykkes med store ord
å sove i et tre i måneskinnet
God morgen. Så bra du er våken. Jeg fikk ikke sove i natt.
Tenk at vi har gått på gull i Avonlea.
Jeg forstår godt dilemmaet ditt.
Og vi er så takknemlige og glade.
Det er fint å lese om gull, men det hadde vært enda bedre å se det.
Sånt egner seg ikke for barn. Men du er jo ikke en vanlig pike.
Der.
Spektakulært.
Jeg kan ikke... Hva...?
Det er gull... ikke sant?
Gi øynene dine tid. Ikke forhast deg. Det kan være finere enn du trodde.
-Ser du hvordan det glitrer? -Hvorfor ser jeg det ikke?
Det er ikke din skyld, lille deg, men min.
-Du er ingen ekspert. -Jo, jeg kan få det til.
Ja, nå ser jeg det. Du har rett, Nate. Gullet er utsøkt.
Miss Marilla, skal si du skinner i dag.
Å, Mr. Dunlop, brødet lukter særdeles godt i dag.
Kanel, min kjære. For å feire.
Enhver morgen vi ikke er i grava, burde feires.
-Du har så rett, Miss Marilla. -Jeg er enig. Send seiersbrødet.
Matthew, jeg tar gjerne jordprøven for deg.
Som en tjeneste, så det blir gjort riktig.
Vi skal ikke teste for gull.
Ikke ennå. Vi har ikke bestemt oss.
Dere må. Vi kan bli Avonleas rikeste. Da slipper Matthew å drive gården...
Det er dyrt. Vi har jobbet hardt for de pengene.
Matthew, Miss Marilla, det er lurt av dere å være varsomme.
Gullet er garantert, men det er fortsatt en risiko.
Nå, Anne, det er vel på tide at du får ei ny tavle.
Takk, Matthew.
Jeg ville ikke spørre, selv om jeg ødela den i selvforsvar.
-Høres ut som en god historie. -Hun har ikke tid.
Du kan hente den nye på landhandelen etter skolen.
Nå må du spise og gå.
Barn. Så dyrebare, så dyre.
Hvorfor sa du ikke sannheten?
Jeg trodde det ville være lett å se gullet.
"Lille deg."
Du forventer da ikke å være likeverdig? Han er voksen, og forsker.
Alt han har, er tilegnet kunnskap. Og det vet vi jo at du er flink til.
Men du har også noe mer. Husker du da Minnie May var syk,
og du la løk under føttene hennes?
-Det var et kjerringråd. -Det krever fantasi og tro på sånt.
Din fantasi er et talent, noe som ikke kan læres.
Hva skal jeg med fantasi når jeg ikke engang kan se?
Kvisten likner på en skjeletthånd.
Et ondt skjelett som bor i en hjemsøkt skog
og spiser uskyldige mennesker.
Så grusomt, Anne!
Hvorfor tar de etter oss nå? Vil de oss vondt?
Spøkelser i vinden, med advarsler. Se opp!
-De kommer. -Vi må rømme.
Jeg kan invitere Cuthberts på dine vegne.
La oss håpe vi vinner mye i kveld.
-Vi sees. -Takk igjen, Nathaniel.
Er det Cole? Han ser annerledes ut.
Han ser jo moden ut. Veldig annerledes enn før høsten.
Cole! Kast ballen!
Pyse!
Ja, du.
Bra kast, Rembrandt.
-Lyst til å spille? -Nei. Men takk.
...svarte Lancelot, riddernes leder
Og med hvilket ansikt Etter en slik unnskyldning
Kan jeg møte opp, kjære dronning, På Camelot
Foran en konge som holder det han lover
Jeg synes hele diktet er skammelig.
-De burde dyppes i tjære og fjær. -Josie?
Guinevere er gift med kongen, ikke Lancelot.
Mr. Phillips, kan du ikke hoppe til der hvor Elaines kjærlighet blir tragisk?
Nei. Ikke avbryt meg igjen.
"Ja", sa dronningen
"Et dydig barn uten lederkunst Ellers hadde han ikke mistet meg..."
Cole?
Hva har du der?
-Cole! -Unnskyld, Mr. Phillips.
-Jeg skal rydde opp. -Tegner du
mens jeg vier livet mitt til din utdannelse?
Tavla.
Nå!
JEG SKAL IKKE TEGNE I TIMEN
Liker du å tegne?
Tegn det. Gjør det leselig.
Se i leseboka.
"Ja", sa dronningen
"Et dydig barn uten lederkunst
Ellers hadde han ikke mistet meg..."
JEG SKAL IKKE TEGNE I TIMEN
Færre løkker. Du trenger plass til 50 slike.
Det er så mye jeg savner herfra. Andre ting savner jeg ikke.
-Hvor mye? -Hvor mye har du?
Han har ingenting. Jeg sa jo at det bare var en snarvei.
Hvorfor sender du meg gjennom denne fristelsen?
Vær tålmodig, gårdsgutt.
-Hva med dette? Bare en smakebit? -Nei, ikke spis det.
Bash, jeg er sulten, og det ser godt ut.
Så klart. Folk her kan lage mat. Særlig av det ingen andre vil ha.
Men du må smake det vi gjør med ekte mat.
Jeg går og finner et sammenligningsgrunnlag.
Vær tålmodig. Hold denne så lenge.
Det er en mango. Bare vent.
-Godt, ikke sant? Ikke spis skallet. -Hvis ikke det er giftig, hvorfor sløse?
-Du valgte et fyrrom over dette? -Jeg hadde ikke noe valg.
-Hei, mamma. -Sebastian.
Prøver du å ta livet av meg? Har noen sett deg?
Kom!
Hvem er den blaute fuglen?
Hva er du døpt?
Gilbert Blythe, ma'am.
Jøss.
Du er den første som kaller meg "ma'am".
-Hvor er du fra? -Prince Edward Island i Canada.
Får du ikke mat på båten, Gilbert Blythe?
Sebastian har lovet meg ypperlig trinidadisk naturmedisin.
Sånn å forstå.
-Sebastian er mer elegant enn Bash. -Hysj på deg.
Det er helt ferskt.
Jeg må ha visst at jeg skulle få treffe sønnen min.
Hazel.
-Stjeler han? -Nei, Doux-Doux.
Husk at Jesus sier at vi må hjelpe andre.
De er bare sultne. Ok, nå har dere fått mat.
-Vi kan komme tilbake? -Nei, dere har fått nok.
Kommer du tilbake, blir det trøbbel.
Å, Doux-Doux.
Hva er dette?
Timian. Krydder.
Og... dette?
Maisbolle.
Fantastisk.
Hvis dette er medisin, skulle jeg ønske at jeg alltid var syk.
Godt å se at du nyter godene av slavearbeid.
-Jeg trodde slaveriet var over her? -Familien min dro aldri fra plantasjen.
Ikke besta, ikke mamma.
Hun oppdro barna. Jeg kjenner henne så vidt.
Merci.
Mr. Cuthbert.
Er gullgruvene stygge?
Muligens.
-Hvor skal du ha den? -Vi har ikke bestemt oss.
Du burde ha stoppet ham. Hvis Gilbert drukner, er det din skyld.
Han kommer hjem hvis han hører om gullet.
Anne skriver brev til ham, ikke sant?
Han ser så ensom ut.
Han er mer trist og kjekk enn ensom.
Josie er forelsket i Cole.
Nei! Jeg er bare observant.
Det finnes ingen gutt mer trist og kjekk enn Gilbert.
Jeg vet hva han føler.
Tegningen din var utsøkt. Dessuten er Billy Andrews en barbar.
Jeg har jordbærterter. Kan vi sitte med deg?
Kommer dere ikke?
Diana har jordbærterter.
Beklager, Josie, men jordbær er best.
Takk.
-Vil du ha en terte? -Gjerne.
Så klart, Prissy, jeg har veldig lyst å spise med dere.
Det ser utsøkt ut.
K-A-T-T. Katt.
Se, Mr. Cuthbert, jeg skriver engelsk.
J'ai fini.
Unnskyld. Jeg skal ordne høyet nå.
Spøkelser finnes ikke.
Jeg har opplevd noe uhyggelig.
En fryktelig forbannelse har falt over Avonlea.
Den har tatt over alle kriker og kroker. Alle trær og blomster. Åndene våkner.
Jeg er nesten sikker på at jeg så en hvit dame ved bekken.
-Hva vil hun ha? -Oss.
Er det ikke dødsskummelt?
Det er ikke ekte, Ruby. Eller hva, Anne?
Takk, Ruby. Dine tårer er et stor kompliment.
Jeg kaller historien for Den hjemsøkte dal: En grøsser.
Du vet jeg beundrer fantasien din, men jeg kom på at jeg må hjem.
-Jeg må også det. Det er snart mørkt. -Men hva med slutten?
Jeg har ikke diktet den ennå, men den blir dyster.
I morgen, kanskje, på vei til skolen. Ikke så nær tussmørket.
Gå forsiktig hjem.
Den hjemsøkte dal av Anne Shirley-Cuthbert.
Den lille jenta...
...følte en ond makt snike seg rundt...
...like bortenfor trærne.
Ikke drep meg, er du grei.
Hallo.
Jeg hadde nettopp et gledelig møte med et skogsdyr.
Hva er galt?
-Grandtante Beatrice... -Døde.
Å, Mr. Dunlop.
Jeg får en ganske stor arv, men...
...det trøster lite.
Jeg var jo foreldreløs, slik som deg, men nå er jeg virkelig alene.
Du er ikke alene. Du har jo meg, lillesøsteren din?
Du er veldig snill.
Tante Bea ville at jeg skulle få en fin familie.
Kanskje tanten din blir et snilt spøkelse. Tror du på det?
Et interessant spørsmål. Burde jeg det?
Jeg skriver en fortelling. Det er et spøkelse i den, hun er vakker.
Historien skremmer meg, men det er min plikt å fullføre den.
Tante Bea likte skumle historier.
Har du et instrument verdig arbeidet ditt?
Jeg foretrekker blekk fremfor blyant.
En forfatter fortjener det beste skriveredskap.
Denne vil jeg at du skal ha.
Den skal jeg verne om. Takk.
God aften.
Jeg hadde en produktiv dag.
Jeg snakket en del med William.
-Hvem er det? -Mr. Barry.
Ifølge William er mange skeptiske til gullet,
-selv etter folkemøtet. -Det må man forvente.
-Det er uvanlig. -Tja, vi tenkte, jeg og William,
at vi burde holde et mindre formelt møte hvor alle kan si hva de mener.
For en god idé.
Barrys skal holde fest for alle som er interessert.
-Marilla, du og Matthew må gå. -Det høres litt fjollete ut.
Kanskje, men det kan hjelpe dere å ta en avgjørelse.
Og sitronkake, ripskake, sandkaker.
Vi trenger noe feststemt, noe som imponerer.
Jeg skulle hatt mer tid.
-Pai? -Hva?
-Jeg vil ikke ha rom i dette huset. -Det er bare til smaken.
Eliza, jeg har invitert et par til. Hvis du kan ta høyde for det.
Hvor mange, da? Kaker lages jo ikke av magiske nisser.
Jeg skal sikre Thomas Lynde før han spiser hele kakebordet.
Det som skjedde på kirkepikniken, var uheldig.
Se hva du kan gjøre med det, hva?
La meg få bli med.
Du har bevist at du kan klare deg alene.
-Du er vel ikke mørkredd? -Nei.
Det gikk jo fint da vi var på folkemøtet.
Du store, du må ha skrevet en flott avslutning til historien.
Skjelett-treet fanget jenta og gjorde henne til slave
-hos Dronningspøkelset og... -Spøkelser? Nonsens!
Du blir her, og ingenting kommer til å skje.
Da slutter du nok å forestille deg farer i dette huset.
Jeg vet ikke helt. Nathaniel bor hos Cuthberts,
-og de er oppegående. -For godt til å være sant.
Jeg frykter at gullet vil føre til grådighet.
Men det har inspirert slik sjenerøsitet i menigheten.
Ja, men 150 dollar er mye penger.
Da snakker vi mange ukers kollekt!
Og hva får filantropen for å ha spart naboen byrden
ved å betale for gulltesten?
En veldig liten andel av sine takknemlige naboers gull.
En virkelig uselvisk handling kan inspirere Kirken
til å råde andre i menigheten om å dra nytte av tilbudet ditt.
En rettskaffen avtale.
Vi kan ikke la alt dette gå til spille.
For godt til å være sant, sier jeg.
Prøv nå iallfall å more deg.
Jeg synes vi burde investere. Det er snakk om for mye penger.
-Et glass sløseri? -Nei, nei.
Har du endret frisyre?
-Kan vi ta en prat? -Hva kan jeg bistå med?
Det er så å si ingen risiko. Men det er nok en vanskelig avgjørelse.
-Skal si din Nate er populær. -Han er da ikke min.
Jeg mente bare at han var en av familien.
Så fin du er i kveld, Marilla. Du kler den frisyren.
Kjære...
...Gilbert. Hvordan har du det?
Kjære... Gilbert...
Våre føtter kan vandre langt
Blant vakre landskap Fra sted til sted...
Skal si du skinner i kveld!
Å, takk.
-Liker du festen? -Ja, den er fin.
-Hyggelig. -Ja.
Hjertet kan vandre
Og en stund
Glemme sine lyster
-Din Rachel ser ut til å kose seg. -Ja, hun er ballets dronning, hun.
Det kommer intet smil
Når vi minnes de vennene vi elsker
-Vennene vi elsker -Vennene vi elsker
Bare hyggelig.
Når vi minnes
-Vennene vi elsker -Vennene vi elsker
Men over ansiktet...
Diana kommer til å ligge foran de andre på pikeskolen.
Kan ikke den mannen begrense seg?
Jeg kan jo tjene på ham.
Koser du deg, Thomas?
Alt dette om gullet, hva? Spennende og skummelt.
-Er du villig til å vurdere...? -Thomas,
ikke inngå en avtale med William før du hører fra meg.
Thomas, som din nærmeste nabo, både geografisk og i vennskap,
har jeg lyst til å betale for gullprøven, hvis ikke du kan eller vil ta deg råd nå.
-For en liten andel i din gruve. -Samme tilbud, mindre andel.
Jeg ønsker ikke å tjene på det. Jeg vil bare hjelpe deg.
Takk for tilbudene, mine herrer.
Jeg skal snakke med min hustru. Jeg tar aldri slike avgjørelser alene.
-Når vi minnes -Når vi minnes
-Vennene vi elsker -Vennene vi elsker
-Bravo. -Nydelig.
Veldig bra!
Og for min flinke og fingernemme akkompagnatør.
Bravo.
-Bravo, Diana. -Takk, Avonleas godtfolk.
Jeg har nyheter.
Jeg har havnet i gode tider. Jeg arvet nylig litt penger,
og det første jeg tenker å gjøre, er å kjøpe grunn her.
God idé.
Så skal jeg teste jordsmonnet mitt.
-Ser du? Han skal. -Jeg sa jo det.
Hei.
Tingene deres er nesten like fine som deg.
Er det to greiner som gnis mot hverandre,
eller de utenomjordiske skapningene jeg påkalte?
Hvis det finnes gull, har vi nok til Anne.
-Vi burde vel vurdere det. -Jeg vet ikke.
Hva om jeg betalte for dere, fra arven min?
Det er det minste jeg kunne gjøre for dere, og Anne.
Siden dere har tatt så godt imot meg.
Vi kan ikke...
Hva snakker vi om?
Mr. Dunlop tilbød nettopp å betale for gulltestingen vår.
-Det er mye penger, Mr. Dunlop. -Vi skal ikke avgjøre noe nå.
Vi må dra hjem til Anne før hun får nervesammenbrudd.
Og ikke oppmuntre henne!
-Hun er særdeles flink. -Jeg tar farvel med vertene.
Jeg seler på hesten.
En arv? Kjøpe land? Hva søren?
-Jeg understøtter svindelen. -Du har tatt det for langt.
Du vet aldri, kanskje Dunlop kan bo her.
Dunlop er en spradebasse hvis hjerne er forvirret av bakverk
og en rødhåret snørrunge.
Jonesey drepte fem menn som jukset i kortspill,
og en annen fordi han laget merker på skoene hans. Du passer nok inn her.
Prøver du deg på meg?
Jeg har dratt på deg i fem år.
-Er du skadet, Anne? -Det var en skummel drøm.
Vi er i fare, Marilla.
Milde måne. Det er bare fantasien din, Anne.
En dag kommer du til å angre på at du har latt den utfolde seg.
Å, nei, Marilla. Jeg skulle ønske jeg hadde mer fantasi.
Tiden på barnehjemmet hadde vært tålelig
hvis jeg hadde kunnet sett deg og Matthew og Bjørkely
da jeg så for meg mitt perfekte hjem.
Du må prøve å huske hva som er ekte og bra, Anne.
Nå må du sove.
Vi trenger ikke å slukke denne.
Er det ikke ufattelig at Harmon Andrews konkurrer med meg?
Tenk det, i mitt hus, på min fest.
Var den vellykket, festen din?
-Fikk du de investeringene du ville? -Det var en triumf.
Du gjorde huset pent, og jeg slo Andrews.
-Hvor mange prøver betaler du for? -Du høres ut som Josephine.
Hun styrer ikke vår økonomi, og det gjør ikke du heller.
Jeg ber deg ikke vise meg regnskapet, men jeg er kona di.
Thomas Lynde tar ingen avgjørelser uten å snakke med Rachel.
Ganske uverdig, synes du ikke?
Hva om det ikke blir noe?
Diana og Minnie May må på pensjonatskole.
-Det må de. -Ro deg ned.
Pikene skal lære etikette. Frykt ikke.
Du vet hvor lyst jeg har til å dra hjem. Jeg må se London igjen.
Vi kan overvintre i Spania.
Du og jentene skal få alt dere vil ha.
La meg ordne opp.
-For guds skyld, Matthew. -Unnskyld, jeg mente ikke å skremme deg.
Det ser ut til at Annes mørke fantasi er smittsom.
Hva er det, da?
Vi har endelig gjort opp for oss i banken. Hundre og femti dollar er mye.
Tilbudet til Mr. Dunlop er sjenerøst, men det virker feil å grave opp Bjørkely.
Ja, det kan hende vi har gull. Men det blir ikke dårlig av å ligge.
Jeg vil ha en hel gård å gi Anne.
Så kan hun grave etter gull selv hvis det er det hun vil.
Jeg er helt enig.
-Anne? -Å, Matthew, er det deg?
Jeg tenkte at det var slutten.
Jeg tror du må legge deg og sove nå.
Du er trygg her. Jeg lover.
Bash, vil du snakke om det?
Bash?
Du sover jo ikke. Øynene dine er åpne.
Sebastian?
Du ble døpt Sebastian? Det høres ut som du burde eie båten.
Og jeg som trodde at Bash betydde at du likte å gi bank.
Du har ødelagt ryktet mitt.
-Jeg kunne slått deg ut med to slag. -Det er ei jente i Avonlea.
Anne. En gang kalte jeg henne Gulrot, og hun dro til meg.
-Hun hadde retten på sin side. -Hun er rødhåret. Sinnatagg.
-Hun burde gjort mer enn å slå deg. -Lurer på om vi sees igjen.
-Hvor lenge har du tenkt å bli om bord? -Jeg vet ikke. Jeg går hvor ånden tar meg.
Pappa pleide å si det.
Føles som jeg blir her for alltid.
Som stemplene i motoren, de går og går, men kommer ingen vei.
-Jeg er fanget her. -Jeg følte meg fanget i Avonlea.
Hvis jeg drar hjem, blir jeg kanskje værende.
Kaller du det et problem?
Noen av oss har ikke noe hjem.
God morgen, Jerry.
Bonjour.
Kjære Gilbert, håper du har det fint.
Nei og nei!
Tekst: Lise McKay