EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
en perfekt kirkegård av begravde håp
sverger du å være min venn for alltid?
store ideer må uttrykkes med store ord
å sove i et tre i måneskinnet
Det hadde vært himmelsk om jeg får gå i tante Josephines selskap.
Beklager å skuffe deg, men jeg sa nei.
Jeg vil ikke at du skal bli spent og syk.
-Spenning er ikke farlig... -Anne, da.
Vi har snakket om dette. Jenter på din alder hører ikke hjemme der.
Du er altfor ung til å holde selskap med voksne.
-Jeg har aldri vært i selskap før. -Det får du mange muligheter til senere.
Hodepine?
-Det er en stund siden sist. -Ikke si det til Anne.
Det går snart over, som de andre.
Jeg har god arbeidsmoral, og jeg har valgt mitt yrke.
-Medisinstudiene. Jeg vet det passer meg. -Fengende.
Jeg håpet at du ville hjelpe meg.
Så jeg kunne ta igjen det jeg har gått glipp av.
Du kan også motbevise alle de som ikke tror du bryr deg om å undervise.
-Jeg ber bare om litt av din tid, sir. -Jaså? Bare litt tid?
Burde faren din gi avlingen sin bort fordi noen har lyst på den?
Fordi de føler seg fortjent?
Nei, det burde han ikke. Tid er penger.
Faren min er død.
Ja.
Men metaforen består.
Hvor var du? Jeg ventet!
Far er forkjølet. Vi skal heller ikke i tantes selskap.
Hva? Men...
Ok, mine skarpe små. Slå opp i leseboka. Vi fortsetter der vi sluttet.
Er ikke det meningen med livet? Å finne spenning?
Må man smile til døden?
Foreldrene mine har aldri blitt invitert før.
Men Gud forby at far skal ut mens han snufser.
Det er absurd at kvinner ikke kan reise uten en mann.
Enig.
Og har jeg sagt det? Det kommer en verdenskjent pianist.
-Hva? -Ja, en verdenskjent...
Cole, hva er det du gjør?!
-Kjære vene. -Hva gjør du?!
-La den ligge. -Nei.
La den ligge!
Hvorfor gjorde du det, Cole?
Jeg burde vært frisk nå.
Du blir det. Du trenger bare...
Jeg tok skinnen av for flere uker siden. Det er ikke som før.
-Jeg kan ikke tegne lenger. -Cole.
-Det er... -Cole, da.
Vent, Cole.
Cole!
-Du kan ikke bare gå... -Jeg vil ikke snakke om det. Bare...
Passer ikke vinterkulden perfekt til humøret vårt?
Det er derfor tante holder selskap.
En sommerfest for å jage bort vintermørket.
Finnes det noe mer perfekt? Det er det vi trenger. Særlig Cole.
Cole er en mann! Hva om vi kan overtale foreldrene dine til å la Cole følge oss?
Da må Marilla gi etter. Hvis dere skal, er det jo et selskap for barn.
-Ja, Cole er jo høy. -Cole, er det ikke dette du trenger?
-I denne tunge tiden? -Å gå i selskap?
-I et rom fylt med fremmede? -Nye omgivelser.
Tenke på noe...
Foreldrene mine trenger meg på lørdag.
Hvis jeg finner på noe, lover du å hjelpe?
Ok.
Den tvetydige penn.
Et perfekt redskap til å dikte den perfekte løgn.
En hvit løgn. Til en god sak.
Les replikkene nøye. Vi har bare én mulighet.
"Ettersom Cole skal et ærend i Charlottetown..."
"En perfekt ledsager..."
Hvorfor trenger din familie min sønn i Charlottetown?
Vi er underbemannet for tiden, jeg...
Ettersom Cole har et ærend der...
Det gjør ham til den perfekte ledsager for oss.
-Han blir betalt, så klart. -Så klart.
-Du har løpt ærend der før? -Ja. Ingenting er bedre
-enn en vellykket jobb. -Du er ansvarsbevisst?
Dette kan føre til en fast inntekt?
Og nå, siden Cole og Diana får gå,
siden deres foreldre ser fordelen ved en pianokonsert,
så håper vi at du revurderer.
Det er opp til deg, Michael.
Matthew.
Dere får lov.
Vi skal dra!
-Vi skal dra! -Jeg vet!
Kom og hjelp meg å pakke så ikke puffermene blir flate.
Ettersom du er syk, tenkte jeg det var best slik.
-Gi deg tid til å... -Det går fint. Det er så lite.
Takk og lov at Miss Jeannie ga den tilbake.
-Tenk om jeg ikke hadde den? -Jeg har ikke festklær.
Det går nok fint.
Kanskje du føler for å stå opp i morgen, mor. Hvil deg.
Jeg får så mye å fortelle dere. Jeg lot noe ligge, så dere husker meg.
Glad i dere.
Anne!
Velkommen, mine kjære. Det er her det skal skje.
Kjære vene.
Jeg har drømt om selskap før,
og selv om jeg mener at jeg har god fantasi...
...så har den aldri diktet opp noe sånt.
Jeg gleder meg til å høre Cécile Chaminade spille.
Miss Barry sparer ikke på noe for å hjelpe folk gjennom vinteren.
Så fantastisk.
Jeg kan ikke ta æren for Gertrudes idé. Dette var hennes kveld.
Jeg klarte ikke å holde festen i fjor. Uten henne.
Men tiden går videre, hva?
Hvordan ble du fanget i denne fiaskoen?
-Cole var helten vår. -Uten ham, hadde vi ikke fått komme.
-Kunstneren i deg elsker nok... -Anne.
-Det er den du er. -Ikke nå lenger.
Det er en glede å være her.
La oss få i dere noe mat, så er det leggetid.
Det er en stor dag i morgen.
Kom, Cole.
Dette blir favorittselskapet mitt.
Ja? Kom inn.
Er noe i veien, barn?
Jeg har aldri vært i selskap før.
Kan du si hva jeg kan forvente,
og hvordan jeg burde oppføre meg og... være?
Du burde forvente å hygge deg.
Og du trenger ikke å være noen andre enn deg selv.
Men vanligvis er jeg det, og da går alt skeis og jeg havner utenfor.
-Jeg er ikke som alle andre. -Da har du kommet til riktig selskap.
Jane Eyre.
Jeg husker at du leste den i fjor.
-Får jeg låne den? -Gertrude har nok ikke noe imot det.
Det var hennes bøker. De ligger hvor hun gikk fra dem.
Det var det du mente da du sa at du var gift, på en måte.
Ja.
Jeg har aldri lest kapittel ti. Det har føltes som et hull i sjelen.
Hun likte visst den delen godt. Hun kunne sitere mange forfattere.
Hun var en åndsfrende.
Hun resiterte alltid noe på denne festen. Det ville være en ære om du tok over.
Noe som dere begge likte?
Bra.
Kom, Diana.
Jeg er så glad på dine vegne. Cécile vil treffe deg.
Cécile?
Det var... praktfullt.
Oppløftende fra ende til annen.
Så flott at du likte det, Miss Barry.
Kall meg Josephine. Dette er min niese, Diana.
Hyggelig å møte Dem, Mademoiselle Chaminade.
Flott! Takk i like måte.
Diana er en kommende pianist. Gi henne et innblikk i livet ditt, hva?
Jeg får se verden og dele mine komposisjoner.
Det er et fantastisk liv hvis du liker hardt arbeid og å reise.
Er det noe du ønsker, Diana?
-Ønsker? -Med din musikk?
En karriere, kjære. Pianoet.
Nei.
Men jeg kan vel fortsette på fritiden.
-Hvis mannen min godtar det. -Se deg rundt.
På tross av det du har hørt,
trenger ikke livet ditt å være en kopi av dine foreldres.
Ekteskap er flott hvis man gifter seg for kjærlighet.
Men kanskje du ønsker noe mer enn å styre husholdningen?
Jeg...
Du må spille noe for oss, ma chérie.
Nei, jeg... Jeg er ikke...
Ha meg unnskyldt. Hyggelig å møte Dem.
Unnskyld.
-Beklager. -Jeg liker frisyren din.
Takk.
Hva har vi her?
En bondegutt. Du må være en bondegutt.
En trist bondegutt.
-Kledd i brunt. -Av og til tenker jeg
at jeg kunne gitt opp alt og blitt bonde.
Dagen starter og slutter med sola.
-Så hvorfor er du så trist? -Jeg...
Det er nok brunfargen.
Du, unge mann, er ikke kledd for en sommerfest.
Diana, er ikke dette en flott ansamling av mennesker?
-Jeg vet ikke hva jeg skal tro. -Nei.
Jeg burde nok øve meg.
Unnskyld?
Kan du hjelpe en gammel blomst og hente en drink?
-Jeg kommer visst ikke opp. -Ja, så klart.
-Jeg tok visst litt hardt i. -Nei da.
Du har gjort dagen komplett. Jeg har snakket med blomster hele livet,
men aldri før har noen svart meg.
Hyggelig å kunne hjelpe.
God aften.
Det er en glede å være her blant deres ansikter.
Men vi kjenner på tapet av et.
Og for et ansikt hun hadde. Jeg husker det ennå.
Leste over skulderen på meg, eide ikke folkeskikk.
Det var slik vi møttes. Hos en bokhandler i Paris.
En kvinne introduserer seg som Gertrude
og sier at jeg ikke ønsker å kjøpe boken jeg ser på,
ettersom den er ufattelig dyster, og hovedpersonen blir myrdet.
De neste tiårene leste jeg alt i skjul,
fordi hun ikke kunne motstå å avsløre hvordan alt endte.
Hun forsøkte også å tappe meg: Brukte alle pengene mine på kultur.
Og se hva jeg står igjen med.
Intet annet enn et rom fylt av de beste venner.
Skål for Gertrude.
Måtte hun lese over skuldrene våre i all evighet.
Til det flotteste par. Mitt romantiske forbilde.
-Gertie og Jo. -Gertie og Jo.
Takk.
Gertie og Jo.
Og her for å resitere for Gertrude
er den alltid overraskende, kvikke og smarte,
Anne Shirley-Cuthbert.
Anne passer inn her, hva?
"Nå husket jeg at verdenen var stor,
og at en variert eng av håp og frykt, av følelser og spenning,
ventet på dem som hadde mot til å dra ut i den store verden
for å finne ekte kunnskap om livet, blant dens farer."
-Nei da. -Unnskyld.
Nei, nei.
Kom. Sitt.
Gertrude elsket tårene mine.
Hun følte så åpenlyst.
Satte meg i et dårlig lys.
Jeg ble oppdratt til å holde alt inne.
Men hun hadde et bredt følelsesspekter.
Gjennom hennes øyne hadde livet så mange farger.
Hun malte min verden for alltid.
Hun var den første personen som jeg ikke trengte å skjule meg for.
Det høres ut...
...som et mirakel. Skulle ønske jeg hadde møtt din Gertrude.
Dette var en av hennes favoritter.
Vil De ta en dans med meg, Miss...?
Josephine.
Ja, det vil jeg.
-Skal vi gå inn? -Ja.
-Marilla, vil du ikke legge deg? -Det går fint, takk.
-Har du spist? -Nei.
Ikke?
-Jeg kan hente noe. -Ikke ta deg bryet.
Det er ikke noe bry.
Marilla!
Gikk det bra?
-Fikk du vondt? -Nei. Nei, ikke lag sånt oppstyr...
Vent. La meg hjelpe deg.
Mor?
Lukk opp, er du grei.
Vær så snill, mor?
Vær så snill.
-Hvorfor står hun ikke opp? -Hun klarer ikke. Hun savner Michael.
Men det har gått et år.
-Er hun ikke glad i oss også? -Jo, så klart.
Gå ned og vær til nytte.
Gå ned.
Hva om noe faktisk er galt?
-Du har hatt hodepine før. -Det er annerledes nå.
Hvordan, da? Er det verre? Skal jeg hente legen?
Det er annerledes, fordi hvis jeg ble blind eller invalid før,
så var det ikke farlig.
-Nå må vi tenke på Anne. -Hør på meg.
Du har smerter, men det blir bedre. Det gjør det alltid.
Det var ikke dette som gjorde mor sengeliggende.
-Hun led av melankoli og... -Jeg orker ikke at...
Jeg nekter å bli en byrde for Anne.
Hvil deg nå. Dette går over.
Det gjør det.
VI SEES SNART!
Er ikke dette en fantastisk kveld?
Hva tror du den kvinnen mente da hun sa
at tante Josephine og Gertrude var hennes romantiske forbilde?
De var jo forelsket.
Er det ikke trist å se hva Josephine mistet,
men helt herlig å se hva de hadde sammen?
Nei.
Jeg har kjent tantene mine hele livet.
De kan ikke... De var ikke.
Så vidunderlig.
Jeg vet ikke hva du gjør med denne knappen. Matthew!
Begge hendene.
-Skynd deg å spise. -Jeg kan ikke gå uten skjorte.
Jeg sa jo at jeg skulle fikse den. Slutt å mase.
Jeg må gå med mat til mor.
Matthew! Jeg har nettopp vasket gulvet!
Hvor mange ganger må jeg si at du må bytte støvler utenfor?
Marilla?
Si hva du tenker om den.
Den får meg til å føle meg mindre ensom.
Som om kunstneren virkelig forstår sorg.
-Det gjør jeg nok. -Er den din? Den er nydelig.
Den grasiøse sammensettingen...
-Jøss, bondegutten er kunstner. -Var.
Ødelagt. Jeg kan ikke styre blyanten. Jeg kan ikke tegne som før.
-Det var... -Det betydde alt for deg.
Det er det sublime med kunst.
Man får ta vanskelige og triste øyeblikk
og lage noe som får en trist gutt til å føle seg mindre alene.
Kunst, evnen til å lage det,
gir mening til tristhet på en måte som ikke mange får erfare.
Cole.
Har du sett Diana? Vi danset, og så forsvant hun.
Det finnes ikke en bred sti innen kunst, eller livet.
Noen ganger finnes det ingen sti, og man må bryte ned vegger
og hakke sin vei gjennom skogen for å nå frem.
Oi. Har du noensinne hørt noe sagt for første gang,
men opplevd at det gir slik mening,
som om du har ventet på å høre det hele livet?
-Du er Anne? -Ja.
Med E.
Du har en vakker tilknytning til ord. Vit det.
Gjør noe med det. Gå hvor lidenskapen fører deg.
Prøv leire, kunstner Cole.
Det styrker håndleddet ditt. Og hvem vet? Kanskje du forelsker deg.
Kunsten din er ikke fortapt. Og blir det aldri.
Jeg skal bytte ut puffermene med en flosshatt.
Eller kanskje jeg bruker dem sammen. Fordi...
-...kanskje det er meg. -Det er mulig.
Å, Diana, Cécile Chaminade?
Inspirerte hun deg til å spille og atter spille?
Tante Josephine holdt livsstilen hemmelig. Det må bety at det er galt.
"Til min Gertrude.
Noen kommer til å minnes oss, selv i en annen tid.
Du har min kjærlighet for alltid. Jo."
To kvinner kan aldri få barn. Det gir ikke mening.
Hvordan kan du si det når de delte slike vakre ord?
Det er unaturlig, Anne.
Hvis tanten din levde hele livet og følte at noe var galt med henne,
at hun var ødelagt, defekt eller unaturlig,
og så en dag, så traff hun noen
som fikk henne til å innse at det ikke var sant,
at det ikke var noe galt med henne, at hun var ok...
-Burde ikke vi være glad på hennes vegne? -Det er flott.
Det åpner flere muligheter.
Du ser lettere ut.
-Jeg storkoste meg i går. -Jeg også.
Jeg vil takke deg for at du lot meg mimre med deg i går.
Diana og foreldrene hennes visste ikke om...
...forholdet mellom deg og Gertrude.
Du må ha visst at de ville finne ut...
De får mene det de vil.
Må noens liv ta slutt
før man lærer at livet er kort og man bare har ett?
Jeg tror jeg er som deg og Gertrude.
Du har et glederikt liv foran deg.
Ikke uten vansker. Ikke uten motstand.
Vær trygg med de du stoler på.
Og når du finner folk du kan stole på, blir båndet med dem særlig sterkt.
Jeg er svært rørt over at du valgte meg.
Rollings.
I tilfelle foreldrene dine spør om betaling.
-Jeg kan ikke... -Ingen protester.
Vel...
Takk.
Nå må vi vekke jentene, ellers mister dere toget.
Det er bare... Det er bare sukker.
Egg.
Jeg kunne ikke huske hva du liker.
-Jeg ba deg ikke... -I himmelens navn.
La meg hjelpe deg.
Du kan ikke bare ligge her og tenke fæle ting
-og ikke la meg hjelpe deg. -Jeg trenger ikke...
Jo visst! Det er min skyld også! Ikke bare hennes!
-Hvem? -Mor.
-Jeg skjønner ikke. -At du ble frastjålet livet.
Mulighetene dine. Det var ikke bare henne, men meg.
Jeg trengte deg. Og du måtte bli her og passe på meg.
-Ellers... -Ellers ingenting.
Tror du jeg angrer på det?
Det har vært du og jeg. Alle disse årene.
-Hun valgte det ikke. -Hun kjempet ikke imot.
-Hun mistet et barn. -Hun hadde flere.
Ingen kan forstå hvordan det var.
Alle mistet Michael.
Du mistet Michael. Og du stod opp hver morgen og oppdro meg.
Og du skal gjøre det samme for Anne, fordi du er sterkere enn vår mor.
Av og til tenker jeg... hvis ting hadde vært annerledes...
Hvis hun hadde tatt mot til seg...
Jeg ble vel litt hard. For å klare det.
Jeg antar at jeg... Jeg stengte meg inne.
Hør på oss. Skravler i vei.
Jeg antar at en viss rødtopp muligens...
...reverserer noe av det.
Men hør her.
Hva enn som venter oss, så skal vi møte det som en familie.
Oss tre.
Takk. Farvel.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Så det gikk bra?
"Bra" sier ikke halvparten engang. Det var den mest fantastiske...
-Hvor er Marilla? -Hun ligger til sengs.
Hun er litt dårlig. Bare litt. Ikke vær redd.
Hun venter nok på deg.
Jeg ville bare se deg.
Kom inn. Det er bare litt hodepine.
-Hva skjedde? -Et lite uhell. Ikke noe.
Takk for portrettet. Jeg savnet deg allikevel, men det hjalp.
-Savnet du meg? -Ja.
Så, fortell meg alt.
Var det et eventyr? Kanskje du kan snakke lavt?
Å, Marilla, det var en drøm. Alle var så smarte og interessante.
Som om du kunne være som du ville
-og allikevel finne din plass i verden. -Så fint.
Du hadde elsket det.
Og...
Vel...
Alle brukte dem.
Fra den mest anstendige herremann til...
...vel, meg.
Ikke tro at du kan utnytte meg når jeg er syk.
Jeg føler meg bedre allerede.
Jeg tror jeg lærte litt om kjærlighet også.
Den er ikke lik for alle. Kjærligheten kommer i alle former.
Og hvordan kan det være galt å tilbringe livet med en man elsker?
Jeg har ikke noe å si på det.
"Jeg husket at verdenen var stor,
og at en variert eng av håp og frykt,
av følelser og spenninger,
ventet på dem som hadde mot til å dra ut i den store verden...
...for å finne ekte kunnskap om livet, blant dets farer."
Er ikke det en perfekt og inspirerende rekke ord?
Tante Josephine ba meg lese det høyt.
Jeg kan ikke se om du leste det ordrett eller ikke.
Det er ingen skam i lesebriller. Å anstrenge øynene kan gi deg hodepine.
Jeg må vel til øyelegen. Ingen aldersvitser, takk.
Og et ord eller en frase som spesifiserer
betydningen av et annet ord eller frase?
Kanskje legen kan gi oss svaret.
Svaret er bestemmelsesord.
Og jeg klarte å lære det uten hjelp fra deg.
Korrekt.
-Ha det. -Ha det, Ruby.
Legen?
En dag håper jeg å klare det. Det føles godt å vite hva jeg vil.
Du klarer det, hvis du følger lidenskapen din.
-Hallo. -Hallo.
Gilbert vet kanskje hva han vil. Men har han en vakker tilknytning til ord?
Neppe.
-Du sa jo det var Den tvetydige penn. -Ja. Men alle onde ånder er drevet ut nå.
Skal du bli forfatter?
Kanskje.
Kanskje jeg blir mange ting.
Jeg døper deg herved Mulighetspennen.
Tekst: Lise McKay