Da min storesøster Susan ble fridd til, sa han:
"Far har skrevet gården over i mitt navn.
Hva sier du, kjære deg, til at vi gifter oss i høst?"
Har dere hørt på maken?
-Er det alt? -Anne, han kalte henne "kjære deg".
Det frieriet er like amorøst som Mr. Phillips' opprop.
Jane sier at Prissy tror det snart skjer.
Prissy, du tar pusten fra meg.
Gift deg med meg, ellers kveles jeg av min kjærlighet.
Broren min har garantert meg en jobb på børsen i Toronto.
Etter at vi flytter, har han lovet å introdusere oss for eliten.
Vil du ha meg, kjæreste Ruby?
Nei. Jeg vil ha flere kjærester og motta flere frierier,
for å drive Gilbert Blythe til vanvidd først.
Din tur, Anne.
For deg skal jeg bygge et slott,
og hver murstein skal smis i mitt hjerte med min kjærlighets brann.
Tar du imot denne nydelige diamantringen?
Livet mitt er ikke fullendt før du godtar ekteskapet.
Jeg lover å bli en fremstående og verdig ektemann.
Gode gud. Reis deg.
-Hun skal aldri gå foruten. -Prissy.
-Hva er ditt svar? -Ja!
Takk, far.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
en perfekt kirkegård av begravde håp
sverger du å være min venn for alltid?
store ideer må uttrykkes med store ord
å sove i et tre i måneskinnet
Når du forlater meg her alene, underholder jeg meg selv.
Hvis du lager mat og maten ikke smaker, så tygger og svelger jeg.
Jeg har båret denne smerten stille inn i våren.
Du kjenner meg, jeg klager ikke.
Så når jeg sier at svakere menn ville ha knekt...
-Så...? -Nettopp.
-Jeg er klar. Lukk døra. -Nei.
Du har rett, smell den. Ett forsøk holder.
-Dette er en dårlig idé. Gå til legen. -For tannverk? Vær en venn.
Den eneste jeg har i dette store, ensomme landet.
Deilig med litt ro og fred.
-Hva gjør du der inne? -En overraskelse til turen.
Jeg liker ikke overraskelser. Det er jo problemet.
-Jeg liker ikke å ikke vite. -Det er derfor du skal til øyelegen.
For å få vite. Alt skal avsløres.
-Ja, jeg er redd for det også. -Ja vel, så ser du dårlige enn før.
-Sånt skjer på din alder. -Min alder?
Noen av oss holder bedre på ungdommen.
-Skynd deg. Toget går jo i dag. -Ferdig.
Ikke se.
Hva har jeg glemt?
Anne, løp opp og hent det fine sjalet mitt.
-Ok. -Senilitet, partner til dårlig syn.
Jeg prøver å huske hvorfor jeg inviterte deg. Men nei.
Jeg er din stein i skoen.
Anne.
-Kommer. -Jeg gleder meg til å dra bort.
Tenk deg, i kveld skal jeg spise mat jeg ikke har lagd selv.
-Det går rundt for meg. -Takk.
Og, Marilla...
...kan jeg bruke karrien Sebastian ga deg til middagen?
Du kan kun bruke stekeplatene. Ikke ovnen.
Jeg vil ikke komme hjem til et nedbrent hus.
Karri.
Det er Matthew du bør bekymre deg for.
-Hva er det nå? -Nå må vi gå.
-Kom. Charlottetown venter. -Ikke kom for sent på skolen.
-Nei. -Ikke brenn ned huset.
-Nei. -Og ikke driv ramp.
Ha det.
Diana, du er så snill.
Takk. Nå har jeg alt jeg trenger til det perfekte bryllup.
Prissy, har du brudeslør?
Jeg skal bruke mors. Det er tradisjon hos oss.
Behold mynten og gi den videre til dine døtre.
Hva er så dette?
Diana skaffet en ekte sixpence til Prissy, helt fra London.
Jeg skrev til kusinen min da jeg hørte om forlovelsen.
-Jeg er glad den rakk frem i tide. -Noe gammelt, noe nytt.
-Noe lånt, noe blått. -Og en sølvmynt i skoen.
-Høres vondt ut. -Høres ut som en trylleformular for lykke.
Du må passe deg.
-Gror den som den skal? -Den kommer seg, takk.
-Jeg skal bare hente litt ved. -Så skynd deg.
-Idiot. -Beklager. Jeg fikser det.
Du gjør meg kvalm. Gå med deg.
Hallo, god morgen.
Tannverk. Faktisk er det tannkjøttet som er årsaken.
Jeg håpet du hadde kokosvann. Det fikk jeg av mamma som liten.
Kanskje et handelsskip kom inn med huang lian? Det er kinesisk.
Jeg skjønner ikke hva du sier.
Du liker meg ikke, men jeg ser du liker penger.
-Selg meg litt salt jeg kan skylle med. -Vi er tomme.
Rasehat er fryktelig upraktisk.
Du får ikke hjelp her. Dra tilbake til din sort i Myra.
-Hvor? -Ikke spill dum.
Du vet hva jeg snakker om. Slummen. For folk som deg, utenfor Charlottetown.
Folk som meg? Er det sant?
Kom deg ut.
Dra tilbake dit du hører hjemme, med de andre kriminelle og fattige.
Jeg drar nå. Du aner ikke hvor mye du har hjulpet.
Arealet er lik en halv ganger summen av begge baser,
ganget med høyden.
Enkelt nok. Begynn.
Den som blir sist ferdig, vil angre på at han ikke ble hjemme i dag.
-Sebastian. -God morgen.
-Unnskyld. Jeg må snakke med Gilbert. -Ikke kom inn, takk.
Hva gjør du her? Du ser dårlig ut.
Du er ikke velkommen her. Han prøvde å drepe meg under julespillet.
Hvis noen er en trussel her,
-så er det deg, Billy Andrews. -Jobb videre.
Du har aldri fortalt meg om Myra. Kan jeg få lege der?
Sett deg før du faller, ok?
Jeg trodde ikke du ville dit.
Du har feber, Bash.
Ingen leger vil hjelpe meg her, sa han.
Ufattelig.
Det er bare...
Jeg kjenner en lege i Charlottetown.
Jeg vil til Myra.
Bash, Myra er ikke et sted for deg.
Det er trist og lovløst, fullt av fattigdom og...
Folk som ligner meg.
Unnskyld.
Jeg kan vise deg. Men først til en lege jeg kjenner.
Ingen tid å miste.
Jeg og Thomas hadde sovekupé på bryllupsreisen vår.
Ikke at vi sov så mye.
Så du sier at CP Railways har fordommer?
Jeg sier at vi har ikke har plass på toget til... gjesten din.
Ikke sant, Isaac?
På dette toget må fargede jobbe.
Mulig vi har plass til ham med lasten.
Jeg er passasjer. Jeg skal ikke "bak".
Han er min gjest. Jeg betalte for våre billetter.
-Er det sant? -Med mindre toget er legalt segregert,
så setter vi oss på setene vi har kjøpt.
-Høres ut som bråk. -Det er jo Gilbert og Bash.
Gilbert. Sebastian. Jeg lurte på hvor dere ble av.
Jeg har holdt av seter til dere.
Siste varsel for Charlottetown. Ombordstigning Charlottetown.
-God morgen, Mrs. Lynde. -Hallo, Gilbert. Og...
-Hva er galt med deg? -Dårlig folkeskikk og ei vond tann.
Takk, Miss Marilla.
Sebastian, jeg må si noe.
Jeg fornærmet deg da vi møttes, ved å anta at du var tjener.
Avonlea har aldri før hatt...
Du er den første...
Det jeg prøver å si, er at du må komme på te en dag.
Du også, Gilbert.
Takk. Jeg setter pris på beklagelsen og invitasjonen.
Kvalmt.
Jeg har ikke vært på tog siden jeg og far dro vestover.
Var det vanskelig? Å reise da John var så syk?
Han elsket det.
Jeg tar Bash til legen hans, faktisk.
Anne sa det vel neppe, men jeg ønsker å bli lege.
Det hadde jo vært flott. Endelig en lege i Avonlea.
-Faren din ville vært stolt. -Han ville vært glad jeg var hjemme.
Men selv? Jeg vet ikke. Å dra hjem til en ettromsskole
med en apatisk lærer var nok ikke lurt.
Mr. Phillips drar etter bryllupet.
Jeg håper nestemann er interessert i å undervise.
Stemmer, overraskelsen min. Den hadde jeg glemt.
Så pent pakket. Den er nok fra Anne.
Jeg lurer på hva, av hennes mange lidenskaper,
Anne kommer til å velge.
TIL MARILLA FOR Å SUKRE REISEN
Anne Shirley-Cuthbert er et lidenskapelig individ, ja.
Takk.
Brudekisten til en ugift kvinne:
Er det et godt ivaretatt minne, eller en påminnelse om noe hun aldri fikk?
Si ifra når du selv blir gammel jomfru. Har foreldreløse brudekiste?
-Anne har foreldre. -Ikke ekte.
Min ekte mor begynte på min da jeg ble født,
-slik bestemor gjorde for henne. -Da jeg mistet min i brannen...
Bestemor, mor og jeg har sydd i ett for å erstatte den.
-Jeg skal hjelpe deg. -Ja, vi også.
Uten å tenke meg om, så har jeg lyst på de samlede verker av Brontë
-og Shakespeare og... -Nei, Anne.
Det må være ting som underskjørt og lakener.
Jeg har allerede sydd inn GB på flere lommetørklær.
Så foreldede regler. Hva om jeg ikke vil ha de tingene?
Kan jeg ikke velge hva jeg vil starte mitt nye liv med?
En kvinne har brudekiste så hun kan ha pene ting
og være en vakker hustru for sin mann. Sånt kan ikke endres på.
Beklager å forstyrre, min turteldue.
Det skal jeg kalle deg også når vi er gift.
Selv om jeg elsker å kalle deg ektemann.
Jeg skal balansere studiene mine med ekteskapet vårt.
JEG VIL KALLE DEG MIN MANN
Du blir ikke forsømt.
Søte Prissy.
Jeg har tenkt på det.
Du må hengi deg til å være min hustru. Vi stiger ikke i gradene hvis du studerer.
Det er en hustrus plikt. Er det ikke?
Så klart.
Hvorfor får han bestemme?
Hei. Du kan ikke bare ta!
Slutt.
-Hva er dette? -Bare få den.
Ok. Ta imot.
Mr. Andrews, nå holder det.
Hvem tilhører denne?
Den er min, sir.
-Foreldrene dine må erstatte vinduet. -Urettferdig. Billy kastet den.
Jeg snakker til Mr. Mackenzie.
Vel?
Kan ikke du snakke sant?
Jeg gjorde bare som du sa. Jeg ga den tilbake.
-Foreldrene mine har ikke råd. -Da må vi straffe deg på en annen måte.
-Åpn hånda. -Jeg har ikke gjort noe galt.
Det er du som forstyrrer mest av alle.
Det er din oppfatning. Men det er ikke fakta.
Hvis du vil hate noen, se deg i speilet.
Åpn hånda di.
Nei.
F, C, Z.
P?
Du ser ikke like godt som jeg skulle ønske.
Håper det er alderen.
Og jeg leser og syr mye i dårlig lys.
Hodepinene og synssvikten du beskriver bekymrer meg.
Det kan være av anstrengelse, så du skal få prøve noen lesebriller.
Og du må endre diett før neste avtale.
-Neste avtale? -Om tre måneder.
Før det må du spise mat som er bra for øynene.
Mye fisk, gulerøtter. Og les i godt lys.
Er det noe annet som kan være grunnen? Noe verre?
Jeg skal ikke gi en diagnose nå. Bare gjør som jeg sier, så sees vi.
Gilbert Blythe.
-Lenge siden sist. -Ja.
Det var trist med faren din.
-Hvem har du med deg? -Dette er vennen min, Sebastian.
-Det haster. -Ja, det kan jeg se.
Det er Blythe som trenger hjelp. Han tror han vet hva som er best for alle.
Du er ikke den første som sier det her.
Åpn opp, få se.
-Kriminelt. -Hans skyld.
Jeg ble tvunget.
Dømmekraften tapte for behovet for stillhet.
Infeksjonen gir deg feber. Du skal få medisiner.
-Du må sy. -Beklager å være frekk, men jeg må gå.
De har nok leger i Myra.
Bare en barberer som trekker tenner med rustne tenger.
Blythe, ny plan. Jeg får hjelp her, og så drar vi til Myra.
Blythe?
Jeg kom så fort jeg kunne. Ikke at noen gjorde noe etter du dro.
Mr. Phillips stengte seg inne
-og åpnet ikke for Prissy engang. -Jeg skal aldri tilbake.
Hvorfor hater Mr. Phillips deg?
Han ville skade meg i dag fordi han ikke kunne straffe seg selv.
-For å være som meg. -Som deg?
Jeg er som Josephine Barry.
Bare med gutter.
Takk for at du delte det med meg.
Jeg tror Mr. Phillips også er det. Men ikke vil være det.
Så han gifter seg.
Livet er komplisert.
Eller veldig lett.
Elsk den du elsker, og vær med dem.
-Det er ulovlig å være som meg. -Loven tar feil.
Jeg har en genial plan.
Hvis det har seg sånn at vi ikke har funnet våre romantiske åndsfrender,
så foreslår jeg at vi frir til hverandre.
Du kan være en kunstner akkurat slik du selv vil.
Og jeg skal være noe som gir meg glede.
-En union av likeverdige. -Individer sammen.
Frie sjeler som lever våre sanne liv.
Jeg vet ikke om du passer som lege.
-Hva skjedde? -Du besvimte.
Så du vil bli lege?
-Sikker? Det er aldri pent. -Han har evnen for det.
-Vanligvis. -Skal si, så spennende.
Nå for tiden har han alltid nesa i ei bok. Klar, Blythe?
Dr. Ward, trenger du en lærling? Kanskje jeg kan hjelpe deg her av og til.
Og i bytte kan du hjelpe meg å lage en leseplan.
-Jeg lover å ikke besvime. -Det ville være et privilegium.
Jeg har vurdert å dele kontor med noen.
-Avgjort. Da går vi til Myra. -Skal si du er gira på å dra til slummen.
Jeg ser for meg et vakkert sted hvor svarte danser i snøen.
Han har bare tatt litt laudanum.
Hva skylder jeg deg?
Ingenting, hvis Gilbert har lyst til å rydde.
Jeg har også litt tid før neste pasient, hvis vi skal snakke?
Kan du hente meg her om en time?
Du kan hente meg, hvis du finner meg. Jeg skal forsvinne i mengden.
Denne lille ferien er så oppkvikkende.
Lesebriller.
Er du lettet? En viss optimist jeg kjenner var redd det var mye verre.
Du hadde rett.
-Jeg er bare en gammel kvinne. -Så, så.
Vi jager alderdommen, ikke motsatt.
-God dag. -God dag.
Rachel Lynde. Blunket du?
Kom igjen, prøv selv.
-Aldeles ikke. -Holder deg ung.
PANTELÅNER
Alt dette, etter ti barn.
Marilla, er det din brosje?
Hvordan kunne jeg tillate at arvestykkene endte opp her?
Du gjorde det du måtte.
Det er Matthews lommeur. Det var Michaels.
Vår familiehistorie, spredt for alle vinder.
Jeg har ikke mye, men kanskje...
Jeg tar en enkel middag.
Anne sier at pantelåneren forhandler hardt.
Det er fortsatt litt futt i oss.
-Vi går inn. -Du først.
Hei.
-God ettermiddag. -God ettermiddag.
-Hallo, god ettermiddag. -God ettermiddag.
Der er jo mannen fra toget.
Så gjesten din forlot deg?
-Hvor er du fra? -Trinidad. Jobbet på dampskip.
Nei, hvor bor du når du ikke menger deg i gjørma med oss?
Avonlea.
På landet. Jeg hører det er fint. Hyggelig for deg.
Jeg rundet av et 72-timers skift
da du valgte å bli tøff i trynet. Sjefen drev meg som et muldyr.
Høres ut som du hadde det ille før jeg gikk om bord.
Ingen hjelp i å sette meg bak.
Gutt, det er greit for deg å være de folkas kjæledegge.
Men du kjenner ikke plassen din, og det er farlig.
Det jeg ikke forstår, gutt, er å bli født fri og fortsatt like smaken
av sjefens støvel så mye at man slikker den.
Dampskip er et flytende tog. Du har slikket støvler, du også!
Jeg kunne slått deg i munnen.
Vaskeriet ligger et par kvartaler unna. De kan hjelpe deg.
Det er så vakkert.
-Hvorfor gråter du? -Jeg hadde så store håp for deg.
Mer enn for meg selv.
Jeg ville at du skal ha et fullverdig liv.
-Men jeg skal gifte meg. -Og slutte på skolen.
Du skulle starte en ny tradisjon av utdannede koner
-som kan tenke selv. -Jeg kan studere siden.
Det skal jeg nok. Så klart skal jeg det.
Det er ikke for sent.
Jeg er ikke et barn. Jeg vet hva jeg vil.
Skynd deg!
Nei, ikke den. Den andre. Ja, der.
Ok.
-Det står en kjekk mann utenfor. -Jaså?
-Hvorfor venter han? -Han er smart.
Hvis kvinner snakket om meg, ville ikke jeg gått ubedt inn.
-God dag, jeg må være ærlig... -Jeg håper da det.
Den forrige som prøvde å rane oss, dro med mindre enn han kom med.
-Min situasjon er vanskelig. -Kom inn med situasjonen og lukk døra.
Det er varmt her, som er perfekt karnevaldag.
Hvis ikke det var for lukta, kunne jeg lyttet til ham lenge.
Du er heldig som har et varmt sted i denne kulda.
Heldig?
-Ja? -Jeg er heldig som får jobbe her,
over denne baljen, og vaske skitt
og det som verre er ut av folks illeluktende undertøy?
-Når du sier det slik... -Fem cent per plagg. Press inkludert.
Tilgi meg, men du er veldig pen, som en mango i solskinnet.
Ikke tilgitt. Hvorfor tror menn at kvinner venter på smiger?
Jeg jobber.
-Beklager. Jeg var flinkere før. -Flinkere til hva? Å levere skittentøy?
-Til å snakke til damer. Ute av trening. -Er visst det.
Kommer inn her og maser om mango og "hell".
Du fikk meg til å glemme alle mine vansker.
Vel.
Få tingene dine.
Du har ikke noe Jocelyn ikke har sett før.
Jeg ser det gjerne igjen.
-Flere bukser? -Jeg liker ikke kulda.
Ta dem av.
Jeg har lett overalt etter deg. Hva skjedde?
Hvorfor står du halvnaken i et rom fullt av damer?
Lykken har smilt til meg.
Mine damer, min venn og forretningspartner, Gilbert Blythe.
Tilgi meg. Unnskyld.
Og du er?
Sebastian. Kall meg Bash, Bastian, Trini.
Hva enn du vil.
Det går ikke noe tog før i morgen, så vi må finne hotell.
-Kan du anbefale et? -Som tillater svarte? Lykke til.
Jeg kjenner noen som har et rom.
Hun leier det ut til folk i nød.
Ingen hentet disse.
-Så merkelig. -Beste jeg har.
Og hva heter den som tar imot reisende?
Mary.
Husker du da jeg ville være brud, men ikke kone?
Du sa det den dagen vi møttes.
Jeg tror jeg må revurdere hele bryllupsgreia.
Hvordan det?
Det handler ikke om et øyeblikk i hvitt, eller å si "ja".
Jeg vil ikke overgi meg til noen
for å bli en pen-aktig eiendel uten stemme eller ambisjoner.
Vi skal være likeverdige partnere. Ikke bare mann og kone.
Ingen burde måtte gi opp det de elsker.
Jeg har lagd en nytt begrep for begge, fordi de burde hete det samme.
Ok, få høre da.
Livsmake.
Det blir et nytt ord til ordboka.
Og det skal hete kjærlighetsbånd.
-Og de to som vil kan inngå det. -Er det klart?
Marilla blir sur. Hun forbød meg å være nær ovnen.
Du er ikke lenger nærme ovnen. Det er jeg.
-Det lukter himmelsk! -Unna vei.
Det er varm middag skaffet via veldig lite ulydighet.
Gjør vei.
-Skål for livsmaker. -Det kan jeg skåle for.
Jeg tar deg,
make til mitt intellekt,
proponent av min lykke,
venn av mitt hjerte,
til livsmake.
La oss danse årene bort som likeverdige partnere.
-Hvordan går det? Ikke fortsatt sultne? -Eller duftende.
Takk for at han fikk bade.
Ja, Gud velsigne deg, Mary, en engel.
Her er kvitteringen.
-Du ga meg for mye. -Jeg håpet på litt frokost.
Ja, jeg er en god kokk, hva?
God natt, da.
-"Gud velsigne deg, min engel" -Bare ert i vei.
Jeg gjemmer meg ikke fra følelsene mine.
Jeg får nok ikke mye søvn. For mye har skjedd i dag.
Jeg vet hva du mener.
Jeg ville bare prøve det. Jeg var nysgjerrig på brudekisten ditt.
Det kan nok fikses.
Det var et uhell. Men jeg gjorde noe stygt.
Og jeg er klar for å motta min straff.
Jeg er stolt av deg for at du fortalte det.
Dette sløret skulle være mitt, og så min datters.
Det tilhører deg nå, Anne. Nesten alt i kisten er ditt.
Hva sa øyelegen?
Med litt hell får jeg se deg som brud en dag.
Jeg har noe annet til deg.
Brosjen din. Du hentet den.
Jeg etterlater den til deg. En dag blir også denne din.
Og senere blir det din gave å gi til noen andre.
Jeg vet ikke hva jeg elsker mest, ordet "etterlate" eller brosjen.
-Er det tetid? -Kan ikke du se selv?
Jeg forventet ikke å se denne igjen.
Pantelåneren var ufyselig.
Vel, den betalte for å få Anne hit.
-Det er det viktige. -Hva mener du?
-Solgte ikke Anne den med tingene våre? -Nei.
Jeg solgte den for å få penger til å hente Anne.
Jeg angrer ikke.
Noe gammelt.
Noe nytt.
Noe lånt.
Noe blått.
Og en sølvmynt?
I skoen.
Prissy, jeg håper at unionen mellom deg og Mr. Phillips utvikler seg
til en hvor dere begge kan få det dere ønsker dere.
Jeg mente bare at selv om ekteskapet ikke er romantisk,
så kan du få et fantastisk liv i Toronto, og kanskje en dag få studere videre.
Vi går nå.
Jeg følger deg ut.
Husker du hvor fort vi sa våre løfter?
De stod mellom oss og bryllupsreisen. Jeg har aldri snakket så fort før.
For et pent lite lokale. Minnie May, slutt med det der.
Prissy.
Prissy?
Tekst: Lise McKay