Jøsses, se på det.
-Jøye meg. -Jøye meg!
-Hva var det? -Hvem var det?
Hun hadde på seg bukser.
-Hva mener du, bukser? -Bukser.
Å, nei.
Nei og nei.
Da får jeg tråkke, da.
Kom igjen!
I dag av alle dager. Utrolig.
Beklager forsinkelsen.
Hallo, jeg er Muriel, Muriel Stacy.
God dag, Miss Stacy. Jeg er Mrs. Harmon Andrews.
Jeg glemte bort tiden. Jeg pyntet huset.
Det er utrolig hvor mange ting man kan bruke poteter til. Virkelig.
Og så ble jeg enda senere da motorsykkelen fikk stopp,
så det jeg prøver å si er, tilgi utseendet
-og det at jeg er sen. -La oss håpe det ikke er mer å tilgi.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
en perfekt kirkegård av begravde håp
sverger du å være min venn for alltid?
store ideer må uttrykkes med store ord
å sove i et tre i måneskinnet
Mor snakket med Mrs. Pye.
Hun sa at FMSK ikke syntes Miss Stacy var passende.
Men hun har motorsykkel. Miss Stacy virker moderne og spennende.
-Hun er gammel jomfru. -Hun er fra fastlandet.
Hvorfor skulle en ugift kvinne fra storbyen komme hit?
Hun skjuler nok en skandale. Mor mislikte Miss Stacy fra første stund.
Mor også. Slik mislykkes man: Møt opp en time for sent.
-Kledd som en mann. -For å drikke te med mødrene.
Hun kunne likså godt hengt seg.
Ikke snakk stygt når dere ikke kjenner henne.
Hun høres fantastisk ut. Jeg skal hjelpe Miss Stacy på plass.
Jeg vet hvordan det er å være ny.
Den reven er død. Jeg skal lage hatt av den.
-Hvilken rev? -Den som stjeler høns i området.
Reven er ikke her, så legg det vekk. Jeg vil ikke dø før jeg treffer læreren.
Jeg la visst verden for dine føtter.
-God morgen. -God morgen.
-Vær så god, lille dame. -Jeg heter Miss Stacy.
Legg geværet utenfor. Det hører ikke hjemme her.
Det var det jeg skulle.
-Miss Stacy er mitt nye forbilde. -For et vakkert rom. Så mange vinduer.
-Jeg elsker å se naturen. -Hun er en åndsfrende.
Ok, la oss bli kjent. Reis dere.
-Hun har ikke korsett. -Kjære vene.
Kjære vene.
Skyv pultene inntil veggen og sett dere på gulvet.
-Gulvet? -Vi skal bli kjent i en sirkel.
Diana, jeg føler meg inspirert. Endelig blir skolen alt jeg har drømt om.
Ned med fjæren. Og... sånn.
Greit.
Pass deg nå. Sånn, ja. Ta ut pinnen.
Nå er hønsene trygge.
-Jeg håper vi fanger reven. -Gjør vi det, skal du få din andel.
Vi får nok mye for pelsen.
Dere må alle si to ord som beskriver dere selv
ved å bruke første bokstav i for- og etternavnet deres.
Jeg begynner.
Muriel Stacy.
Morsom.
Skolastisk.
Det kunne beskrevet meg også.
-Vi begynner med... -Vi kunne vært søstre.
Ruby Gillis.
Romantisk...
...gladjente?
-Ruby Gillis. -Kjempebra.
-Ruby liker... -Gilbert Blythe.
-Global. -Han er bereist.
Og bokelsker.
Alle synes han er smartest.
-Priscilla Andrews. -Men jeg vant stavekonkurransen.
Pragmatisk. Aktualisert.
Hun forlot læreren vår ved alteret.
Kanskje du vil dele det med hele klassen.
Det er ikke hemmelig at Prissy var forlovet,
men med rette rømte fra bryllupet. Jeg kan fortelle om alle i Avonlea
-for jeg var òg en outsider og vet... -Jeg trenger ikke sladder.
Det tolereres ikke.
-Men ingenting jeg sa er hemmelig. -Folk kan få fortelle ting selv.
Din tur. Hva heter du?
Anne... Anne Shirley-Cuthbert.
Anne.
Du kommer nok på noe. Bli igjen.
Moody Spurgeon?
-Jeg trenger hjelp. -Hva i all verden er galt?
Jeg har hørt noe sjokkerende om lærerinnen.
-Jeg trodde noe grusomt hadde skjedd. -Det har det.
Jeg setter over teen.
Som medlem i styret var jeg imot en kvinnelig lærer.
Jeg sa det var en farlig innovasjon, men jeg var i knipe.
-Og nå dette. -Hva, da?
De fremtidsrettede mødrene er opprørte.
Og jeg skal finne ut hvorfor i dag.
-Du blir med. -Jeg nekter å ta del
-i den planen du har klekket. -Du har barn på skolen. Det har ikke jeg.
Det som skjer på skolen, skjer med Anne.
Så du kan stille pågående spørsmål ut av bekymring for Anne.
-Bør vi være bekymret? -Ja, hvis hun korrumperer Avonleas ungdom.
Vi stopper innom etter skolen. Vi tar med brødet, for å være hyggelige.
Jeg håpet at du kunne gi meg ekstrahjelp.
Jeg tar ønsket om å bli lege seriøst.
Mannen min tok skolen på kortere tid og fikk tidlig opptak.
Mann?
Jeg er enke.
Så tragisk.
Uansett, med hardt arbeid
kan du fullføre skolen tidlig og begynne til neste år.
-Jeg gjør hva enn jeg må. -Da kan vi møtes
-før skolen og legge en plan. -Tusen takk.
Hvis Gilbert skal, vil jeg også.
Jeg har en lang liste med ønskelige yrker.
-Sammen kan vi... -Apropos det...
Jeg har tid etter skolen. Vi kan begynne nå.
-Du heter Anne, ikke sant? -Med E.
Jeg har tenkt på så mange ord som beskriver meg.
Jeg ville snakke med deg om å fortelle skrøner utenom skolen.
Men vi er på skolen, og jeg ville hjelpe...
Men du må visst også lære å respektere andres privatliv.
Du må skrive en stil om farene ved sladder,
og hvorfor empati er viktig.
Den må ikke være lang, men den må være relevant.
Avstøtende, sløv, "clueless".
-Anne Shirley-Cuthbert. -Ikke si sånt.
Jeg hater meg selv. Jeg ga et grusomt førsteinntrykk.
-Det er sant... -Alt kom ut feil.
-Det er også sant. -Ikke vær så enig, Diana.
Du kan fikse dette. En stil er en flott måte å løse dette på.
Gilbert får ikke bli bedre enn meg bare fordi han vet hva han vil bli.
Du hørte det her. Jeg skal skrive verdens beste stil.
Hvorfor klarer jeg ingenting i dag?
Unnskyld.
Har du sett reven min?
Jeg har ikke sett noens rev. Har du en rev?
Hvordan kan jeg begynne en stil om farene ved sladder?
-Kan du sakke ned? -Kom tilbake til skolen.
Jeg trenger støtte.
Jeg skal ikke tilbake. Livet er for kort. Jeg blir ikke godtatt der.
Tro meg, den nye læreren lar ingen mobbe deg.
Hun kjemper for det gode.
Det er dette jeg vil gjøre med livet. Så jeg gjør det.
Jeg kommer ikke på noe å skrive. Jeg må imponere henne. Hun må like meg.
Kanskje du trenger en ny synsvinkel for å klarne hodet og redde min kunst.
Unnskyld.
Har du et spesielt sted vi kan dra, hvor du blir inspirert?
Hvor ideene får flyte fritt? Et sted med mer dybde?
Kom til meg, muse!
-Du er gal. -Ja! Prøv.
Kom til meg, muse!
Kom til meg, muse.
Høyere.
-Kom til meg, muse! -Kom til meg, muse!
-God ettermiddag. -God ettermiddag, Miss Stacy.
Jeg er Rachel Lynde. Dette er min gode venn, Marilla Cuthbert.
Hallo.
Er alt i orden? Du ser ut til å trenge en vask.
Jeg er ofte slik.
-Vi tok med litt brød. -Så snilt.
-Jeg skulle invitert dere... -Vi tar gjerne en prat. Takk. Så hyggelig.
Marilla har et barn i klassen og...
Beklager rotet. Jeg prøvde å diagnostisere problemet.
Hvilket problem?
Dette er en motorsykkel.
Jeg liker å mekke med mekaniske ting, se hvordan de fungerer.
For å være ærlig, selv om jeg ønsker et rolig liv,
som er grunnen til at jeg kom hit, liker jeg å kjøre fort med vinden i håret.
Ja, du er heller ubunden.
Jeg tror ikke på korsetter. Siden jeg selv har et skjelett,
har jeg aldri følt behovet. Og bukser er befriende.
Jeg antar at du ikke er forlovet eller gift.
Anta så mye du vil.
Har du bestemt deg for å bli en gammel jomfru?
-Må man bestemme seg? -Hvis ikke, blir avgjørelsen tatt for deg.
Stakkars Marilla vet hvor urealisert en ugift kvinnes liv er.
Ta dette rådet: Du hjelper ikke deg selv...
...med alt dette rotet.
-Gi henne råd. -Om å bli, eller ikke bli, gammel jomfru?
Uansett, slik oppførsel godtas kanskje i byen. Men ikke her.
-Folk får feil inntrykk. -Det har visst allerede skjedd.
Hvilket barn er ditt?
Hun er ikke akkurat min, selv om vi føler det.
-Broren min og jeg adopterte henne. -De er ugifte.
-Hun heter Anne. -Med E. Jeg vet hvem hun er.
Styret, hvor jeg er en av grunnleggerne,
håper at dine tvilsomme holdninger kjapt forbedres.
Om det skjer, skal du få vite det.
Vi ber om at du forblir konservativ, dydig og bunden foran barna.
Ellers er du ikke rett person til å utdanne Avonleas ungdom.
-Sånn å forstå. -Så bra.
Sladder lyver åtte ganger... Nei.
Ni ganger, og gir bare en halvsannhet den tiende.
Ikke verst.
-Matthew, har du satt ut felle? -Det er bare en rev.
Nei. Vi er venner. Vær så snill, ta bort fella.
Jeg orker ikke at noe skjer ham.
Beklager, Anne. Vi må beskytte det som er vårt.
Jeg håper herr rev har vett til å holde seg unna.
Løp!
Bra, det var ikke deg.
Neppe.
-Jeg trenger litt hjelp med gjerdet. -Jeg kan ikke. Miss Stacy venter på meg.
Tenk at jeg snart går på universitetet.
-Hva mener du? -Jeg akselererer jo studiene.
Ja, men allerede neste år?
Jeg har endelig fått muligheten til å gjøre det jeg vil.
Jeg kom hit for å jobbe i to år,
-for å lære jordbruk. Så skulle du dra. -Ny plan. Dette er min framtid.
Din framtid? Hva med min? Jeg trodde vi stod sammen.
-Vi gjør det. -Jeg kan ikke dette.
-Dette er en gård, ikke et skip. -Du kan lære.
-Mens du går på skolen? -Vi skaffer hjelp.
De vil ikke ha noe med meg å gjøre.
-Hvordan skal jeg klare dette alene? -Du finner ut av noe!
Og Rachel var veldig fornærmende.
-Hun gikk over streken. -Så dumt.
-Hvorfor er du ikke kledd? -Jeg kan ikke gå på skolen. Jeg er syk.
-Du har ikke feber. -Huff og huff.
-Jeg skulle ønske jeg kunne gå på skolen. -Hva har du på fingrene? Sot?
-Jeg... -Du lukter røyk.
Anne Shirley-Cuthbert, snakk sant.
Hvis ikke reven var i fare, ville alt gått fint.
Hva, da?
Heldigvis var det bare stilen som brant, ikke Bjørkely.
Jeg kan ikke gå på skolen. Miss Stacy kommer aldri til å tro meg.
Jeg har alt gitt et dårlig inntrykk.
Jeg blir med deg. Dette er virkelig en merkelig historie.
Takk, Marilla.
Kan du også fortelle henne hvor bra jeg er?
Gjør deg klar.
Du og jeg, vi skal bli kjent.
Det går fint. Jada.
Jeg tror dette stemmer.
Rolig.
Så, så.
Vis nåde.
Greit.
Bli. Nei!
Ny plan.
Ok, det var jo ikke så ille.
Vent. Dra tilbake!
Jerry! Kom hit!
-Hva? -Kan du hjelpe meg?
Kan du sette noe i fella, du vet, så den ikke fungerer?
-Hvorfor skulle jeg det? -For å redde reven min.
Mr. Cuthbert har lovet meg en andel.
Hva?
Jeg slo meg da jeg trakk hodet inn, og stilen og oljelampa falt,
og plutselig stod sidene i fyr.
Jeg kom på å tråkke på dem, og brannen sluknet,
men stilen jeg hadde lagt min sjel i, var ødelagt.
Jeg håpet at vi kunne snakke om det etter skolen, bare oss to?
Det virker bortkastet å skrive den på nytt, når den var så perfekt.
Jeg lærte mye av å skrive den.
Beklager, men du må fullføre oppgaven, Anne.
Det skal jeg se til.
Motgang kan være til hjelp.
-Jeg håper du ikke tyvlyttet. -Jeg prøver å lese.
-Jeg trenger også hjelp med mitt yrke. -Gjør som du vil.
-Hva har skjedd med pultene? -Et forum for praktisk læring.
-Hva feiler det deg? -Hvordan angår ditt yrke meg?
Det gjør ikke det. Beklager å forstyrre. Fortsett mot målene dine.
Har du lyst til å bli og observere?
Ja takk, det vil jeg gjerne.
Ok, klasse. Da begynner vi.
Gilbert?
Sett deg.
Vitenskap gjør verden bedre. Vet noen hva elektrisitet er?
-Lys? -Ja, og?
-En form for energi? -Det stemmer.
-Jeg skulle si det. -Hvis dere har sett på tordenvær
med store lyn som fyker ned mot bakken: Det er elektrisitet.
Mektige saker.
Et lyn er et plutselig, massivt spenningsstøt
mellom himmelen og bakken.
Elektrisk strøm lever inni atomer.
Og atomer er små partikler som all materie består av.
De er så små at det må flere milliarder til
for å lage noe nyttig, som en spiker.
Alle objekter som tar plass og har masse, kalles materie.
Alt består av materie. Sjokoladekake består av materie.
Disse veggene, denne skolen består av materie.
Dere består av materie.
Og her og nå, uten innlagt strøm, slik de har i storbyene,
skal vi lage vår egen strøm for å lyse opp... en lyspære.
-Hvor mange av dere har sett en? -I New York.
I Charlottetown.
Tante Josephine har strøm.
Med en lyspære har forskere klart
å sende elektrisk strøm, atomer som bærer energi,
inn i en beholder av gass. En annen type atom.
Og når de to typene atomer møtes, utveksler de energi og lager...
-Lys. -Lys.
Så, her i Avonlea, med litt oppfinnsomhet,
og noen Prince Edward Island-poteter, får vi strøm.
Nei men, hallo. Så bra dere kom. Vi gjorde dagen litt lysere. Kom og se.
-Miss Stacy er vidunderlig. -Ja.
-Smaker det sjokolade? -Moody, nei!
Moody!
-Moody! -Alle må stå helt stille.
-Barnet mitt! -Hold avstand, er du snill.
Ikke få panikk.
Logikken tilsier at dere ikke står på glasskår.
Og slik skal vi beholde det. Jeg henter en kost.
Vent.
Du skylder meg fem dollar.
Sebastian?
Mary.
Hvorfor er du her?
Jeg vet ikke.
Hva om glasset hadde kuttet deg i ansiktet?
-Mor, det var min skyld. -Dere burde ha sittet ved pultene.
Vi forventer at klasserommet holdes i ro.
Og at du holder deg til pensum.
Vitenskap er med i pensum.
Det var ikke vitenskap, det var taskenspilleri.
For himmelens skyld, det var en utmerket time.
Vi vil at barna skal lære, i trygghet, det de trenger
-for universitetene. -Ikke for sirkuset.
Unnskyld. Miss Stacy er en engasjert, dyktig lærer...
Jeg ønsker å være som henne. Hun er en smart karrierekvinne,
en overlegen underviser, på tross av en tragisk romanse.
Du trenger mer trening i å unngå sladder.
Mødrene måtte kjempe hardt for å få Avonleas første lærerinne.
Ikke kast bort muligheten.
Du må snakke med ham.
Fortell Gilbert hva du føler. Han brøt en avtale.
Jeg vil ikke stå i veien for ham. Han følger drømmen.
På bekostning av din?
Alt er annerledes enn jeg trodde.
Jeg trodde jordbruk var livet for meg, men nå vet jeg ikke.
Å være ute, jobbe med hendene...
...hvor alt du gjør hver dag er verdt noe.
Høres ut som et liv.
Jeg vet at jeg ikke vil gå bakover. Jeg er ferdig med skip.
-Etter ti år vil jeg bli på ett sted. -Ti år? Men du er så ung.
Gammel på innsiden.
-Finnes det jobber her i Myra? -Hvis du er villig, så.
-Ja, hvorfor ikke? -Fargede tar jobbene de hvite ikke vil ha.
Så hvis du er villig til å hente og bringe og skrubbe og hale, så ja.
-Kan jeg kjøpe tomt her? -Det er en stor drøm.
En flott drøm...
...men du må forstå at drømmer ikke går i oppfyllelse i Myra.
Jo, kanskje.
Det er sent. Har du lyst til å komme på middag?
Jeg har aldri ønsket noe høyere.
Denne dagen ble annerledes enn forventet.
-Kan vi følge deg på veien? -Så snilt.
Personlig liker jeg å ikke lese hver eneste dag.
Skulle det være trøst?
-Ikke ta reven, Billy! Han er uskyldig! -Han er min nye hatt!
Kan jeg møte deg hjemme? Jeg må innom et sted.
Du har en stil å skrive. Før det blir mørkt.
-Det haster, det gjelder reven. -Ja, din venn reven. Hjemmeleksens fiende.
Det går kjapt. Dere kan bli med. Bare lov at dere ikke sier det til noen.
Lat som dette ikke finnes.
Anne Shirley-Cuthbert, er det nisten du kaster på bakken?
Reven min er sulten. Det er derfor han stjeler høns.
-Jeg må mate ham for å beskytte ham. -Så fantastisk.
Du har skapt et fortryllet kongerike her.
Så flott at du ser det slik.
Jeg hengir meg til utdannelsen min her, altså.
Jeg grunnla en fortellerklubb hvor vi bedømmer hverandres historier.
Dette stedet gir fantasien stort spillerom, synes du ikke?
-Hvem lagde disse? -Cole. Er de ikke nydelige?
Cole er min venn og en genial kunstner.
Han skjerper talentet sitt. Han går ikke på skolen.
Hvorfor ikke?
Han ble mobbet. Er det sladder når jeg sier det?
Men jeg vil si det, fordi jeg vet at du kan hjelpe.
Hvis jeg trenger å vite, og kan hjelpe, så bør du si det.
Sladder er noe helt annet.
Kan ikke vi gå inn?
Kom og sitt.
Kan dere sverge på tro og ære?
Vi sverger herved å beskytte dette hellige steds ukrenkelighet.
Jeg sverger.
Bash, bare vent til du ser hva jeg har med til middag.
Tenkte du kunne lære meg å lage krabbe callaloo. En smak av Trinidad.
-Lukter himmelsk. -Tror du at du er i himmelen?
Nei, det føles mer som hjemme.
Kom ut, kom ut, hvor enn du er.
Er det noen hjemme?
Rolig, Tina.
-God morgen. Har du langt igjen? -Jeg vet ikke. Jeg skal til Mackenzie?
Det er et stykke til fots. Du kan få sitte på hvis du vil.
Veldig gjerne. Det er ikke lenge til skolen begynner.
Da er du den beryktede Miss Stacy. Harmon Andrews.
Beryktet. Vel.
La oss bare si at jeg har hørt om deg.
Alt i orden?
Hvorfor hører du ikke etter?!
-Anne! -La henne gå.
Tenk på noe annet.
Av og til må man bruke fantasien.
Og jeg har hørt at sønnen din har hatt vansker på skolen.
Vansker? Han er ikke så altfor dum.
Han ble mobbet. Jeg tenkte at vi kunne snakke om det.
-Jeg kan hjelpe. -Mobbet?
Ja, slik jeg forstår det,
er det fordi Cole skiller seg ut fra de andre barna.
-Hva hadde han å si om alt dette? -Si?
-Ja. Da du snakket med ham. -Jeg har ikke møtt ham.
-Han har ikke vært på skolen på en stund. -Han går hver dag. Med bøkene.
Hver morgen.
Cole!
-Cole, kom hit. -Beklager, jeg...
Vi har ofret mye så han kan gå på skolen. Hvis ikke han går, trenger vi ham her.
-Klar for skolen? -Jeg går straks.
Jeg så skulpturene dine, Cole. Du er begavet.
Du har ikke møtt den nye læreren. Du har løyet for oss.
Cole! Kom tilbake!
Cole!
Du anga meg!
-Jeg stolte på deg. -Hva snakker du om?
Du tok læreren med hit. Du fortalte henne om meg.
Er det så viktig å bli likt?
Hun kom og sa at jeg ikke går på skolen.
-Jeg prøvde å hjelpe. -Du har ødelagt alt!
De lar meg aldri forlate gården nå, ikke engang for å gå på skole.
Det er over. Jeg har ingenting.
Hvem gjorde dette?
-Vet du hvem? -Nei.
-Hvem viste du det til? -Ingen! Jeg...
Jeg vet ikke.
Cole...
Cole!
Hvor skal du?!
-Jeg vet ikke hvem sitt det var. -Det var så stygt.
Ja, alle de bøkene?
-Og skulpturene? -Ja.
Jeg skjøt dem alle.
Unnskyld.
Miss Stacy, er alt i orden?
Gå vekk!
Slipp... meg!
-Nei, ikke skad ham. -Frik!
Du!
Cole!
Tekst: Lise McKay