Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: WWW.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production
Gabrielle?
Gabrielle, zbudi se!
Ne, pusti me spati.
Dajmo, Gabrielle.
Koliko je ura? -Sedem.
Danes pride Willy.
Vsaj zabavno je bilo. Dolgo traja, da prideš sem.
Kako je kaj Pariz, Willy?
Pravo leglo. Električno.
Prekipeva od umetnikov, pesnikov in pisateljev,
ki hočejo povedati nekaj globokega.
Večina jih je premladih, ali prenorih.
Vseeno ustvarjajo nekakšno življenjsko silo.
Hotela sva v gledališče, kajne?
Ja, La Tosca.
Ja, bil sem na otvoritvi.
Če sem iskren, se ne bi trudil.
Sarah Bernhardt se vedno potrudi,
ampak je malo dramatično in ekstremistično.
Sama se bom šla odločit. -Seveda.
Ampak pomnite, dolgočasno knjigo lahko zavržete.
Če je slika kičasta, lahko zaprete oči.
Ampak slaba igra, je kot pri zobozdravniku.
Morate ostati, da vam vrtajo v glavo,
dokler grozljivega posega ni konec.
Lepo povedano, Willy. Huda zadeva.
Skoraj bi pozabil.
Darilce. -Hvala.
Obrni ga na glavo.
Lepo.
Adijo.
Sido, na sprehod grem.
Preobleci se.
Ostala bom na poti. -Preobleci se.
Dragi, noter bova šla.
Dober in ugleden mož je.
Ampak vsak se mora nekoč ustaliti.
Si že dokončal pismo njegovemu očetu?
Vedno znova začnem.
Ampak ga ne morem končati.
Punca brez dote, se pri njih enostavno ne dogaja.
Pa odpovej. Saj ne bo konec sveta.
Sido ... Očitno jo obožuje.
Letos jo je obiskal že štirikrat.
Bojim se, da je ne bo razumel.
Bo kateri sploh dober zate? -Lahko grem?
Tole vzemi in ga napolni z robidnicami.
Jutri bom naredila kolač. Ne bodi pozna!
Ne bom.
Kje si? -Tukaj.
Tvoji lasje so neverjetni.
V vasi mi pravijo "dekle z lasmi".
Prav gotovo.
Mislim, da si v vasi kar poznana.
Koliko časa imava.
Okoli 40 minut.
Ampak moram peš do postaje.
Gabrielle, ne veš, kako sem srečen.
Jaz tudi.
Obožujem te.
Dragi Willy.
Ko sem hodila domov ob reki in je luna svetila skozi veje,
mi je srce napolnil nekakšen ponos.
Navsezadnje poznaš vse tiste ženske v Parizu,
zato moram biti posebna.
Hočem se buditi ob tebi,
vedeti da je dan najin,
da je življenje samo najino.
Bila bi skupaj in srečna, dragi moj.
Vdihnite, gospa.
Takole ja.
Si pripravljena?
Ne, ne še.
Kaj praviš, Matilda?
Prelepa je, gospa.
Upam, da prideva vsaj pred koncem.
Kje je nova obleka? -Nisem mogla dihati in bila je neudobna.
Stala je 267 frankov. Ti ni všeč?
Vem, da je tebi všeč.
Dala jo bova prekrojiti.
Kaj je? -Mislim, da zobna pasta.
Pa poglejva.
Takole. Popolno.
Vstopiva.
Willy.
Pošasten je. Ne morem ga gledati.
Ne skrbi, draga. Saj je samo začasno.
Willy je prišel. Eifflov stolp? Si za ali proti?
Popolnoma za, čeprav zavidam velikansko erekcijo
v srcu prestolnice, ki pripada nekomu drugemu.
Kako ste, grof?
Dobro, hvala. -Willy, divjak.
Vidim, da si nam pripeljal osirotelega sorodnika?
Skrivni plod ljubezni. -Dobro, dobro.
Naj vam predstavim svojo ženo, Gabrielle Sidonie Colette.
Me veseli. -Očarana.
Pravzaprav presunjena.
Ti, draga moja, si ulovila pravo jeguljo.
No, no, Arman.
Kako ti je uspelo? -Nisem prepričana.
S kje pa si, stvarca?
Saint Sauveur en Puisaye.
V Burgundiji.
Si tam dobila svojo obleko?
Si se preselil, Willy? -Ne še, grof.
Pusti ga. Kako, zaboga, sta se spoznala?
Najina očeta sta skupaj hodila v vojsko.
Willy poročen? Norih dni je konec, kaj?
Ravno nasprotno, šele začeli so se.
Willy, hvala bogu da si nazaj!
Glede tiste zgodbice! -Veber, naj ti predstavim svojo ženo.
Kaj? -Gabrielle.
Zelo me veseli.
Nisi mi še dal namiga in rok je v torek ...
Seveda. Malo se pozabavaj, Gabrielle.
Preprosto. 800 besedni skeč.
Ubožica.
Želiš si zemljo in travo, kajne?
To je gardenija, kajne?
Kaj pa? Lilija?
Kakšen se ti je zdel salon?
Želva mi je bila všeč.
Dolgočasila se je tako kot jaz.
Mislim, da te je bilo malo strah.
Ne.
Vsi so bili plitki in domišljavi.
Ne. Narobe si jih precenila.
Ni toliko domišljavosti, kot pretiravanja.
Ideal je, da si pristen, ampak večji od življenja.
Da imaš osebnost z veliko začetnico.
Tudi tebi bi uspelo. Šarm podeželskega dekleta.
Je tista ženska imela veliko osebnost?
Katera? -Tista v rdeči obleki.
Nicole D'Allier?
Daj no, to je bilo samo flirtanje.
Nič ni pomenilo. -Zakaj potem to počneš?
Ker to se počne, da mine čas in prežene dolgčas.
Daj no, pozabi na njih.
Si slišala novico?
Willy je poročen. Srečno poročen.
In domov gre s svojo nevesto, ki jo zelo močno ljubi.
Dobro jutro, Monsieur Veber. -Dobro jutro, Matilde.
Zdravo, Veber. -Gabrielle.
Danes je zelo mrzlo. -Ne bi vedala. Pripor imam.
Schwob je že notri. -Hvala.
Ves humor in živahnost se spustita v grozno operno močvirje.
Izpusti prave strupe človeške duše,
ki pusti gledalce slabotne in blede,
kot bi pojedli slabe školjke.
Malo pretiravaš. Meni se je zdel konec ganljiv.
Ne pomehkuži zadeve. Samo končaj jo.
Veber. -Willy.
Schwob.
Dodaj te olepšave in jih odnesi do The Echo do 6 ure.
Prav.
Tovarna gori. Mi gorimo.
Imam neverjetno zamisel. Vsaj mislim.
Kaj je? -Izdal bom roman.
Roman? -Imamo zgodbe od Willyja.
Imamo recenzijo glasbe. Zdaj imamo prvi roman.
Imel bo dovolj literature za umite
in dovolj umazanije za velike neumite, ali obratno.
Kdo bo napisal ta roman?
Ti ga boš.
Tudi ti pišeš zanj?
Ja.
Kmalu si postala njegov duh?
Samo pisma.
Zelo si pedantna, natančna.
Misliš veliko črtanja.
No, ja.
Willy jih prepiše, da si v njegovi pisavi.
Nihče ne piše kot Mounsieur Willy.
Prvič jo spoznamo, Monno.
Živi visoko na ramenih svojih oboževalcev.
Ima 18 let, prelepa je, nevarna.
Prihaja z ulic, požira moške, ne nosi steznika.
In potem on, naš junak, Renaud.
Pisatelj je, genij.
Zagleda se vanjo.
Zapelje ga v svojih oguljenih sobanah.
Imata pet dni mesene ekstaze,
nakar ga ima v svojih krempljih.
Razume njegove osnovne želje.
Sprašujemo se, mu bo uspelo pobegniti?
Se bo kdaj vrnil prijateljem in svoji rastoči karieri?
Ali ga bo potegnilo v njen strupeni objem?
Bo pozabil na svoje pisanje in se valjal v seksualni zmedi?
Osupljivo.
Še bo.
Povej mi. Kako dolgo rabiš?
Dva ali tri mesece. -Ne, ne, ne.
Tedne, Veber. Mora biti tedne.
Piši po štiri ure skupaj. -Prav.
Adijo, Gabrielle.
Če se mi zatakne, se vrnem.
Ja, ampak piši, pa hitro.
Potrebujemo denar.
Ja, ja, ja.
Pravi kaos.
Delati v teh okoliščinah je kaos.
Poročila si se z literarnim podjetnikom. Katastrofa.
Ti pa s podeželsko punco, brez denarja.
Konec je z nama, kajne?
Odlično!
Ampak ...
Pogodba, ki si jo poslal je poštena, ampak z majhno hibo. Denarjem.
Napihni, preden predreš.
Tako bolj poči.
Willy!
Intima, brez zadržkov, ljubica.
Kasneje imam sestanke. Dobiva se v La Mascotte ob 9h.
Ne, raje ob 10h.
Hvala, Madame D'Arsay.
Ne, lažeš.
To je 571 za en mesec, Lotte. -Hočeš, da sem cenena?
Za tak denar sem lahko s prostitutko petkrat na dan!
Draga moja!
Si me prišla iskat?
Ni razvpita ženska!
O njej so naredili celo igro! Ničvredno, ampak vseeno.
Kdo, za vraga, je napisal tisto pismo? -Briga me, kdo.
Gabrielle, ni tvoja tekmica. Obljubim.
Ne bom več spal z njo.
Ampak razumi, da to moški počnejo.
Šibkejši spol smo. Sužnji svojih potreb.
Tu v mestu je sprejemljivo ... -Nesmisel!
Tega ne bom sprejela. Ves čas si mi lagal.
Cele dneve te čakam, za nič te ne prosim,
ker praviš, da nimava denarja.
Res je, nimava denarja. -Ker zapraviš vse zanjo!
Ni res.
In ko se te v postelji dotaknem, te poljubim,
praviš, da si utrujen ...
Ne, ne. -Bil sem nepozoren. Oprosti.
Odkupil se bom. -Ne dotikaj se me.
Gabrielle ...
Zate sem se odpovedal zapuščini! Svoji svobodi! -Pojdi k vragu!
Mravlje.
Gotovo je kje med.
Lepljivo je.
Ščitkarji so ga izvohali.
Posesali so ves sok.
Potrebujeva pikapolonice.
Ali pajka.
Veliki mi binglja v sobi.
Ulovila ga bom in ga poslala na delo.
Si se kdaj počutila, da igraš vlogo, Sido?
Na kakšen način?
Kot žena ali mati.
Da si vse samo prestajala.
Včasih, kot žena. Nikoli kot mati.
Je dober do tebe, Gabri?
Kaj je, ljubica?
Nič ni tako, kot sem si zamislila.
Pridi sem.
Moja punčka.
Tvojega bistva ne more nihče vzeti. Nihče.
Premočna si.
Vedno si bila.
Zaupaj samo sebi.
Vem.
Kaj je storil?
Nič.
Nič, vse je novo.
Navaditi se moram na zakon.
Bolje, če se zakon navadi nate.
Si vesel, da si nazaj? -Ja.
Tako je mesto še bolj umazano.
Si me sploh pogrešala?
Niti ne.
Življenje je obupno brez tebe.
Mrtvo je. Sploh se ne počutim dobro.
Vse je brez smisla.
Še pisati ne morem več.
Pomeniš mi več, kot vse pariške ženske.
Si vse preizkusil?
Prosim, ne posmehuj se mi.
Ti se veselo posmehuješ vsem ostalim. -Res je, ampak ...
Vse je drek. Besede rade zavajajo.
Ampak, če slediš mojim do izvora, do mojega ranjenega in bolečega srca ...
Mislim, da to ni pravi organ izvora.
Berem te kot zgornje črke pri okulistu.
Osupljivo. Si si to izmislila?
Povej, kaj hočeš, Gabrielle. Vse bom naredil.
Poznam te, Willy.
Mogoče sem vedno vedela, ampak nočem laganja.
Ne bom, nikoli več. Obljubim.
Rada bi bila del nečesa. Nočem biti navadna ženica.
Rada bi vedela, kaj se dogaja.
In tudi boš.
Postala boš del vsega.
Mi obljubiš?
Obljubim.
Ko se vrneva v Pariz, ti bom kupil psa.
To bi zelo rada.
Poglej, kako je prečudovito.
Z Luce sva se po šoli tukaj kopali. -Res?
Bila je tvoja najboljša prijateljica, kajne?
Ja, v vse možne težave sva se spuščali.
Kakšna je bila?
Bila je prijetna, ampak tudi zelo nadležna.
Na kakšen način?
Bolj kot vse, je bila nerodna.
Nekoč pozimi, ko je zapadel prvi sneg,
sem naredila trdo kepo in jo pretihotapila v razred.
Medtem, ko je Mademoiselle Terrain pisala na tablo,
sem malo ugriznila v sneg in jo predala drugemu učencu,
ki jo je predal naprej. Zmrzujem. -Pridi.
Sem kot razbeljena peč.
Končno je prišla do Luce, ko ji je padla iz rok.
Obe sva bili kaznovani.
Vse je naredila, da sva bili skupaj. -Prav gotovo.
Tako si pretkana in pametna.
Ven! Oba! To je nadlegovanje!
Willy, daj no. Nisi pošten.
To je že tretjič, ko sem te prišel prosit!
Potem pa nehaj prositi! -Kmalu me bodo deložirali!
Dolžan si mi 400 frankov! Nisi dobil avans od Ollendorffa?
Bom, v petek! -Isto si rekel prejšnji teden!
Tovarna mora plačati svoje delavce, Willy!
Zakaj potem ne stavkata? Ali si najdita drugo delo!
Naj vaju zaposli drug bedak!
Denar bom dobil do petka! -Upam, da res! -Kakšna rit.
Prekleta bodita! -Vrneva se v petek.
Sama se ne bi mogla zaposliti!
Posodim jima svoje ime in ugled.
Prevzamem vse tveganje in še vedno ni denarja.
Potrebujeva donos. -Lahko najameš še enega pisatelja.
S čim naj ga plačam? Še 1000 nisva zaslužila ta mesec!
300 sem dobil od The Echo, 425 od zadnjega romana
in samo 250 od glasbene recenzije.
Sploh ne pokriva izdatkov. -Kako lahko zapraviva toliko denarja?
Najemnina, Matilde, restavracije ...
Vedno plačaš ti, Willy. Ni važno za koliko ljudi.
To se pričakuje. -Pa dirke in kazino?
Hočeš, da živim kot menih ali kmet? -Ne, pravim, da bi lahko privarčevala.
Ti.
Ti bi lahko pisala. -Kaj?
Tiste zgodbice iz Sant-Sauveurja.
Šolske zgodbe? -Ja, to je lahko novi roman.
Vsaj poskusi, ampak takoj.
Začni takoj in ciljaj na štiri ure. Volkovi so na vratih!
Ime mi je Claudine.
Živim v Montignyju.
Rodila sem se leta 1873.
Tam gotovo ne bom umrla.
Zakaj ne spiš?
Ravno sem nehala pisati. -Res?
Zaboga.
Si zmogla štiri ure? -Vsaj dvakrat toliko.
Resno?
Gotovo si nadarjena.
Par stvari sem spremenila.
Doma bo zagotovo dvignilo prah.
Ne skrbi za dejstva.
Lahko spremeniš dogodke, dodaš osebe.
Samo prilagodi jih na današnji čas.
Ljudje hočejo občutek,
čustva, da jih zgodba odnese.
Torej lahko pišem kar hočem?
Seveda.
Nihče ne bo nasprotoval.
In če bodo,
"roka, ki drži pisalo, piše zgodovino".
Nisi pri volji?
Utrujen sem, kot medved pozimi.
Prihrani za knjigo.
To je podrast,
kjer grmovje iz zlobe praska po tvojem obrazu.
Takšni so polni sonca, jagod, lilij doline
in kač.
Tresla sem se z dušečim strahom
na pogled njihovih gladkih, mrzlih teles pod mojimi nogami.
Tam sem tako osamljena,
z očmi izgubljenimi med drevesi.
V zeleni, skrivnostni svetlobi,
ki je enako okusno spokojna in malo zoprna,
zaradi samote in nejasne teme.
No, tukaj sva.
Uspelo ti je.
Kapo dol. -In?
Čudovito je. Cel dan sem bil v Sant-Sauveurju.
Ni ti všeč. -Všeč mi je.
Po resnici? -Ja!
Ja, zelo je očarljivo.
Oprosti, odtočit moram.
Kaj še? -Nič. Je ...
Res je čudovita upodobitev.
In?
In ...
Ne bo nam je uspelo objaviti. Tu je problem.
Kaj je narobe z njim?
Po resnici?
Obravnaval te bom, kot vsakega drugega pisatelja, prav?
Ja. -Ampak, ljubim te.
Obožujem te. Naj ti bo jasno.
Povej že.
Nič je ne žene. Ni zgodbe.
Willyjev roman te priklene od prvega poglavja, ampak tvoj ...
Preveč pridevnikov. Nekatere osebe so zanimive,
ampak preveč je osladen. Preveč ženstven.
Kakšna izguba časa. -Ne, če si uživala!
Zate sem ga napisala!
Wague je očarljiv, kajne?
On je kralj kantomime. Pojdiva po kozarec.
Hvala, Geraud.
Na zdravje. -Na zdravje.
Kako gre s knjigo? -Ni je več.
Kljub trudu, ni bila dobra. -Ne morem verjeti.
Willy jo je sovražil. Vseeno mi je.
Ni potrebe, da pustim znamenje.
Si vedno pisal, Schwob? -Nisem imel izbire.
Tako je bilo.
Te osrečuje? -Zaboga, ne.
Tako vsaj ne znorim.
Ampak občasno me odnese.
Zdravo, Schwob. -Zdravo, Gaston.
Lepo te je videti.
Jeanne, naj ti predstavim Colette?
Madame.
Poznava se že, a ne spomnim se imena.
Nov je, če lahko tako rečem.
Potem naj bo to najino prvo snidenje.
Preposto je. Vklop. Izklop.
Nič več sveč.
Mogoče bo to nekoč v moji stavbi.
Precej varneje, četudi je svetloba slaba.
Nesmisel. Mi oprostiš, Arman?
Pokaži mi dlan. Kako zanimivo.
Imaš dolgo življenjsko črto.
In zelo čudno glavno črto.
Tvoja ljubezenska črta se razdeli na tri.
Le kaj bi to pomenilo? -Kdo bi vedel?
Veliko zanimivih črt.
Jaz imam moške roke. Poglej. Vidiš?
Ti imaš Hermesov dotik, Colette. Na tebi ni nič androginskega.
Willy, ti pošast, kako si? -Gaston, Jeanne.
Uživala sva v družbi Colette,
zdaj, ko ne skriva več svoje svetlobe.
Citiraš dobro knjigo, Gaston?
Spomni se verza, ki govori o hlepenju po tujih ženskah.
"In ti ne poskušaj odstraniti lise v bratovem očesu
s hlodom v svojem."
Touche, Gaston. Tvoja duhovitost se izboljšuje.
Raje odidiva, ljubica.
Odhajava.
Adijo.
Njegova prva igra je bila drek,
ampak njegova mama vodi salon, zato je bila velik uspeh.
Vsi so ga hvalili za njegovo pisanje in izvrsten talent.
Osladen kreten. Hotel te je imeti.
Ni tak tip in pravkar sta se poročila.
Nista več na medenih tednih, to ti zagotavljam.
Tvoje ljubosumje je neupravičeno. -Kako to?
Njegova žena se mi je zdela zanimiva.
Jeanne? -Ja.
Kaj praviš na to?
No, to je ...
To je druga zadeva. -Res?
Mogoče.
Dober dan, gospa. Rad bi govoril z gospodom.
Kaj pa je? -Monsieur Henri Gauthier-Villars.
Je notri?
Lahko govorite z mano. -Oprostite.
Gospod. -Kaj pa je?
Imam nalog o zaplembi fotelja, omare in hrastove mize.
Pokažite mi nalog. -Izvolite.
Vse v redu? Pridi.
Willy! -Saj je samo les.
Omara je v spalnici. -Z mojimi oblačili.
Izprazni jo. Poskrbel bom za mizo.
Pazljivo.
Ste gotovi? -Ja. Vzemite jo.
Tukaj, "Lepo pomladno jutro."
Malo poživi.
Kaj pa, "Gotovo je letni čas. Veličasten.
Energija se dviguje skoraj nespodobno."
In potem tukaj, prizor z Luce.
Napisal sem, "Dregnila je vame skoraj sugestivno,
z napol zaprtimi očmi in napol odprtimi usti."
Malce nespodobno.
To se prodaja. Bolj začinjeno, manj literature.
Vem, kaj moški hočejo. Tako kot založniki.
Res misliš, da ga bodo vzeli? -Ja.
Ollendorff bo ponorel. -Kot ti ob prvem branju.
Pozabi na to. Delo naju čaka.
"Claudine je dekle iz majhne vasi, a je kot mi vsi.
Bojevita, odločna, sebična in čutna.
Osupne nas s svojo energijo, željami in svojimi zločini.
Potreben je bil izreden mož, da je ukrotil to moderno mlado dekle."
Willy, tvoja knjiga bo spremenila svet!
Na Claudine!
Claudine!
Pariz pravi, da je tvoj mož genij.
Kaj pa ti praviš? -Res je.
Če ta knjiga kaj pravi.
Poglej ga.
Tako srečen ni bil že dolgo časa.
Moram reči, nobena knjiga se ni tako hitro prodajala.
Pravi fenomen. Vsi govorijo o tem.
Veš, kdo jo kupuje? Mlade ženske. -Res?
Mislil sem ...
Zanimivo.
Sprašujejo po gledaliških odrih. Kaj praviš? -Seveda.
Gledališče je logičen korak naprej. Z največjim odrom.
Gledališče te bo obogatelo, Willy.
Mogoče bom nekoč bogat kot ti, moj dragi Ollendorff.
Kolikšna je naklada?
Mogoče 30000 enot.
Čakam kakšne avanse imajo knjigarne.
Kakšen bo donos? -3 franke na enoto.
Ja, krepka vsota.
Madame Willy.
V čast mi je. -Me veseli.
"Claudine v šoli" gre v tretji ponatis.
Odlično.
Mislim, da je Willy jemal navdih iz vaših šolskih dni.
Ja, nekaj malega sem doprinesla.
Veseli me, da je doživetje rodilo dober sad.
Veselilo me je, madame.
Gare de Lyon, prosim. -Kam greva?
Boš že videla.
Je kaj narobe?
Kaj misliš, da je narobe?
Kaj?
Končno imava uspeh,
potem pa namigneš, da nisem pravi avtor.
Saj nisem. -V roki imava dinamit.
Ustvarila sva nekaj močnega in če jo raznese ob nepravem času,
nama bo odpihnilo glave. -Ollendorff je tvoj založnik, Willy.
Tudi Schwob je nekaj rekel.
Schwob je del tovarne. -Ljudje radi govorijo.
V obraz te slavijo, a ko se obrneš, ti pokažejo zobe.
Jaz razumem miselnost v tem. Ti je ne.
Razumem jo, da lahko napišem knjigo, ki je vroča roba v Parizu.
Zakaj potem ne greš razglašati po ulicah.
Vsem povej in se pripravi na pokol.
Oprosti. Oprosti.
Oprosti.
Pretiraval sem.
Presenečenje imam zate.
Kakšno pa?
Potem ne bi bilo presenečenje.
Kaj je tisti? -Lipa.
In tisti? -Ameriška duglazija.
Pa tisto? -Kostanj. Žalujoči kostanj.
Ne vem, zakaj te narava tako zanima.
Živali so nasilne.
Živali so vsaj iskrene. Ne lažejo.
Ja, zato ker ne govorijo.
Poglej tole.
Prelepa je.
Le kdo tukaj živi.
Žejen sem. Poglejva, če naju bodo postregli.
Willy, lahko naju ustrelijo.
Čakaj, mogoče so zgoraj.
Ali gluhi. Gluhi zaradi vse te tišine!
Nekaj sem slišala.
Poljubi me.
Willy, nekdo lahko pride. -Dobro.
Daj roko v moj žep. V njem je nekaj zate.
Kaj?
Dovoli mi.
Kaj praviš?
Ne vem, kaj naj si mislim.
Čigava hiša je to? -Zate.
Moja ljubezen. Moje srce.
Da te Pariz ne obnori.
Kaj? -Tvoja je.
Vedno govoriš, kako pogrešaš podeželje.
Ne morem verjeti.
Nekje, da boš pisala in bila sama.
Torej ...
Kje si dobil denar? -Od Ollendorffa.
25000 frankov. -Zakaj?
Za naslednjo knjigo?
"Claudine v Parizu." -Willy ...
Ne morem napisati še ene Claudine. -Piši o naju.
Najino življenje, prijatelji. Spremeni imena in šušljaj.
Ne, Willy ... -Kasneje bova o tem.
Ti je všeč?
Neopisljiva je.
Ta beseda ne obstaja. Dober pisatelj vedno najde besedo.
Je to vse?
Tvoj izkupiček vseh teh tednov?
Urejala sem hišo.
Popravila, pleskanje, ploščice.
Delo na vrtu.
Pozabi na vrt. Rok imava.
Pravzaprav je težko pisati tu v samoti.
In nočem pisati še ene Claudine.
Si znorela? Se zavedaš tega trenutka?
Ko ljudje prosijo za knjigo?
Pridi z mano.
Kaj bi ravnatelj storil, če Claudine ne bi napisala naloge?
Willy, ne nori.
Kaj bi storil?
Dal bi jo čez koleno in ji barval zadnjico.
Pravilno.
Jutri bom začela.
Willy?
Piši! -Willy, spusti me ven!
Naredi, kot sem rekel! Vrnil se bom čez štiri ure,
pričakujem nekaj strani! -Willy!
Willy, daj no! To ni smešno!
Willy, ti prasec!
Ti arogantni prasec! Spusti me ven!
Willy!
Odpri vrata!
Spusti me ven!
Colette in Willy sta prišla. -Res je.
Ne bulji. -Oprostite.
Tukaj? -Ja, odlično.
Hvala.
Okusno je.
Povej mi,
koliko ljudi v tem parku
prav zdaj berejo "Claudine v Parizu"?
Ne vem. -Pravim, vsaj tri četrtine.
In ostali bodo kmalu dohiteli.
Kaj prihaja zdaj?
Monsieur Willy. Madame Colette.
Sporočilo imam za vaju. -Najlepša hvala.
Gdč. Raoul Duval.
Georgie Raoul Duval?
Tako je. -Čudovito.
Prosim, zahvali se gospodarici. Reci, da sprejmeva povabilo
in komaj čakava na prijetno druženje.
Hvala lepa. -Seveda.
Kdo je to? -Američanka.
Svojeglava debitantka iz Louisiane,
ki je oženila orožarskega magnata trikratnik njene starosti.
Slišati je dolgočasno.
On je, ona pa ravno nasprotno.
Ni nama treba iti, če ne želiš.
Ne, pojdiva.
Kako smešno. Je res to rekel?
Seveda je. Velikanski snob je.
Potem je Madame de Caillavet omenila, da je samo baron, ne markiz.
"Oprostite mi, Madame," je odgovoril,
"sem tudi vojvoda Anjoua, škof Countancesa,
princ Joinvilla, Orleansa in Dunes.
In vse to sploh ni pomembno."
Poglej.
Tako.
Bolje je.
Je večera že konec?
Kakšna škoda.
Lily, povej kočijažu, da pripravi kočijo.
Seveda.
No?
Oprostite, gospa, Monsieur Willy, lahko dobim vaš avtogram?
Seveda lahko.
Tudi narisal ti bom nekaj.
Izvoli. -Najlepša hvala.
Vašega tudi, Madame Colette. -Daj no.
Seveda. Navdušenje je treba nagraditi.
Hvala.
Lahko noč, ljubica. -Lahko noč.
Torej,
stanujem na 74 Rue Goethe, če hočeta priti na kozarček.
Bolje, da se odpravim za nocoj.
Ste prepričani?
Willy? -Kmalu bomo skupaj, ljubica.
Upam, preden se vrne moj dolgočasni mož.
No, au revoir.
Au revoir.
Nočeš iti?
Povabilo je bilo mišljeno zate.
Naj grem? -Ja, seveda.
Nimaš nič proti?
Bilo bi hinavsko od mene, se ti ne zdi?
Lahko se tolažiš s tem, da bom ležal doma v postelji
in mislil na vaju na najbolj prijeten način.
Vstopi.
Lepo stanovanje.
Hvala. Moje malo imetje.
Frederick nima preveč rad art nouveau,
ampak jaz obožujem naravo ...
in ženske.
To pa vidim.
Spomnim se dela iz knjige, ko se gredo dekleta skupaj kopat ponoči.
Noč je najboljši čas za kopanje.
Pri nas so govorili, da so v reki aligatorji,
zato nisem hodila na polnočna kopanja, a to obžalujem.
Ko dvigneš veke, je kot bi me slačila.
Ne glej stran.
Poglej me.
Poglej mene, ko te gledam.
Imaš prelepe zobe.
Kot aligator.
Jutro, draga moja.
Si nahranil Tobyja Chiena?
Pozabil sem. Ne naredi to Matilde.
Kako je bilo sinoči? -Zanimivo.
Kaj se je zgodilo?
Kaj misliš, da se je zgodilo?
Ni treba povedati.
Bom prebral, ko bo Claudine, razvila čustva do prijateljice.
O tem ne bom pisala. -To je izvrsten material.
Ne.
Se bosta še videli?
Verjetno.
Trenutek, ljubica.
Čudovito. Tukaj si. Mimo sem šel.
Ja?
No ...
Bolje, da vstopiš.
Kako napreduješ? -Počasi in boleče.
Kako je bilo na banki? -Dobro.
Ja, dobro je bilo.
Pričakuje te.
Na banko grem.
Georgie, vem, da si notri!
Georgie, odpri!
Colette, zadremala sem!
Kje je? -Kdo?
Colette, o čem govoriš?
Moder cigaretni dim je visel v zraku.
Zakorakala sem notri in Renauda pogledala v obraz.
Zdrznil se je, "Zlobno je bilo. Oprosti mi."
Rezi je bila tam. Seveda je bila tam."
"Hitro se je oblačila.
Vedno bom pomnila, kako je njen beli obraz venel,
kot bi umiral pod mojim pogledom."
Dobro je.
Vem.
Predlagal bi, da spremeniš del, ko se Renaud opraviči,
ampak vem, da ne boš.
Kaj misliš, da bi Renaud rekel v teh okoliščinah?
Ne vem. Nekaj kot, "Ljubica, tebe sva čakala."
Mislim, da mu ne bi verjela. -Seveda ne.
Misliš, da je hinavska?
Mislim, Claudine lahko spi z Rezi,
ampak noče, da Renaud počne isto.
Ne za njenim hrbtom.
Izdaja se je zgodila, ko ji je Renaud lagal.
Renaud, ki je prisegel, da bo vedno iskren.
Mogoče ji je hotel povedati, pa se je
prestrašil njenih izbruhov.
Potem je bil tako lažnjivec kot strahopetec.
Zelo si stroga do njega.
Če ne jaz, kdo pa?
Renaude ne bi bil ljubosumen, če bi, na primer,
Claudine odšla z mlajšim moškim.
To bi bilo nesprejemljivo.
Pri nezvestobi je pomemben spol? -Ja, je.
Kako dolgo že veš?
Kakšen mesec.
Zelo dobro se držiš tako dolgo.
Mlajša Claudine, bi naredila škandal.
V naslednjem nameravam Renauda ubiti.
Kaj? Ne, prosim.
Roka, ki drži pisalo, piše zgodovino.
Moj mož je čisti bes.
Willyja hoče izzvati na dvoboj.
Kaj?
Odvrnila sem ga. Upam, da se ne bo zgodilo.
Si ga prebrala?
Sem. -Naj bom zelo zaskrbljena?
Ni očitno kdo je kdo.
Imena so drugačna. -Ne verjamem ti.
Vsi govorijo, da bo opolzko do konca.
Vem, da nimaš časa zame od najine ločitve
in vem, da sem bila hudobna.
Ampak rotim te.
Prosi Willyja, da ga spremeni pred objavo.
Prosim te, Colette.
Kot ženska.
Ne morem.
Pustila bi, da trpim? -Ni samo Willy, Georgie.
Ampak sama knjiga.
Willy misli, da je umetnost.
Imela si možnost, da si dostojna,
ampak zdaj bom možu pustila, da reši stvar.
Ollendorf je sprejel podkupnino, da uniči celotno izdajo.
Kaj?
Tega ne smeš. -Je že sprejel.
Ta prasec. Enostavno ne moreš.
Pa sva in tako pač je.
Ti dvolična prasica. -Imela sem dobro učiteljico.
In kot prava francoska junakinja,
je bila naša hči Claudine zažgana na grmadi.
Rekla sem, da bo vroča knjiga.
Ollendorff je že podpisal dogovor,
a ni omenil, da si ne lasti avtorskih pravic.
Te so moje. -Neverjetno.
Šel sem samo do naslednjega založnika,
pobral drugi avans in tiskarne že delajo naprej.
Kako vama uspe?
Imela sva velikansko srečo. -Sploh ne. Greva s časom.
Tisti rogati milijonar in njegova požrešna žena nista imela možnosti.
Imava veter v jadrih in majhen načrt,
da spremeniva Claudine v najbolj znano punco v Franciji in svetu.
Postala bo prava zvezda.
Ime mi je Claudine. Živim v Montignyju.
Rodila sem se leta 1884.
Ni slaba. -Tam zagotovo ne bom umrla.
Obupna je.
Ulice, hvala bogu, niso tlakovane. -Ja, prav imaš. Hvala lepa!
Moje ime je Claudine. Živim v Montignyju.
Rodila sem se leta 1884.
Tam zagotovo ne bom umrla.
Montigny je vas, ne mesto.
Monsieur Willy, jaz sem prava Claudine.
In ti si ...? -Jaz?
Ime mi je Polaire. -Polaire.
Polaire. Ponos Alžirije.
Poglej jo.
Mislim, poglej jo.
Instinktivno pozna vlogo.
O knjigi govori kot o religiji. -Ja.
Sestra večne Claudine.
Čudno.
Začela je kopirati moje geste in posebnosti.
Res? -Misliš, da bi jaz lahko igrala?
Ti? Ne. To bi bila velika izguba.
Izguba česa.
Ta frizura. Še nikoli nisem videla česa podobnega. Pa ti?
Claudine sem si predstavljala z dolgimi lasmi.
Tisto je bila Claudine iz 19. stoletja. Takšna je zdaj.
Dobro bi izgledalo na tebi.
Zelo prikupno.
Pomisli. Ti in Polaire, Claudine dvojčici.
Kaj? -To bi bila zlata jama.
Pariz bi ponorel. -Nikoli v tisoč letih.
Dober večer.
Colette. Izgledaš izjemno.
Hvala.
Ime mi je Claudine.
Živim v Montignyju.
Rodila sem se leta 1884.
Tam zagotovo ne bom umrla.
Od vseh mojih romanov, se edino ta da prenesti v gledališče.
Priznam, Willy. Velik uspeh.
Zdaj, ko si taka zvezda, boš postal še bolj neznosen.
Tak je načrt, Veber.
Kakšna gneča.
Vsi so tukaj. Glej. Tam je markiz Belbeufa.
Ali Missy, kot je poznana. Pojavi se samo občasno.
Ženska?
Potomka cesarice Josephine in Ruskega carja.
Zato ji dovolijo biti v hlačah, celo v javnosti.
Zanimivo.
Osupljivo!
Diskretna kot vedno.
Monsieur Willy.
Kakšna sem bila? -Veličastna!
Popolna!
Hvala, Monsieur Willy.
Colette?
Ti so ona. Živa Claudine.
Polaire, sedi na moje koleno.
Tetette, ti tudi.
Willy ... -Pridi sem.
Poglejte Claudine trojico! Oče, mati in hči.
Poglejte sem, prosim!
Claudine, je Midasova punčara,
njen nasmeh je skrivnosten kot sfinga!
Hodi, govori in celo misli!
Claudine, Claudine, Claudine!
Claudine ne pozna meja,
lisica, ki je psi ne ujamejo!
Razpadla zvezda brez zvoka!
Claudine, Claudine, Claudine!
Kdo je ta punca v mojem srcu? -Claudine!
Kdo je imel prav od začetka? -Claudine!
Kdo je kot kolaček? -Claudine, Claudine, Claudine!
Claudine!
Kdo je punca, ki jo občudujem? -Claudine!
Kdo je kraljica poželenja? -Claudine!
Kdo je podkuril Pariz?
Claudine, Claudine, Claudine, Claudine!
Kdo nosi šolsko haljo? -Claudine!
Kdo povzroča pravi šok? -Claudine!
Kdo dela vse dneve in noči?
Claudine, Claudine, Claudine, Claudine, Claudine, Claudine!
In kdaj ...
V sanjah ...
Se znajdem ob Claudine
in njenimi čarobnimi očmi.
Pozabim na vso glasbo,
razen na smeh v njenem glasu.
Claudine!
Bravo!
Zdravo, Toby Chien.
Zdravo.
Izčrpana sem.
Jaz tudi.
Vsakič je več stopnic.
Ampak kakšna noč.
Pariz sva imela na dlaneh.
Willy? -Ja, ljubica?
Mislil sem, če bi nocoj ...
Res bi mi pomagalo.
Moja ljubezen.
Moja Claudine.
Čestitke, mimogrede.
Dandanes povsod videvaš Claudine.
Ja, celo Claudine morilka v Marseillesu.
Možu je prerezala vrat.
Dobro zanjo.
Ampak resno, uspelo ti je nekaj pomembnega.
Iznašla si tip. -Willy, misliš.
Mislim nate.
Vsem puncam v odraščanju so dala glas.
Morala bi si priznati.
Ti je kdo povedal? -Ni mi bilo treba.
Srečanje je dovolj.
Res je.
Jaz sem jih napisala.
Samo ...
Vem.
Upam, da je bila najina današnja pot samo začetek.
Vidim tvoj obraz, Missy ... Močan, ranljiv.
Nisem še spoznala takšne kot si ti.
Vljudna, a direktna.
Zadržana, a pogumna.
Pravi nežni moški.
Rezidenca Willyja Gauthier-Villars.
Trenutno je zaposlen.
Želite pustiti sporočilo? -To je sir Soumaintrain.
Spominja me na Saint-Sauveur.
Res je.
Okusen.
Kdaj greš na turnejo?
Čez nekaj tednov. Prava podrtija. Pekel bo.
Zakaj to počneš? -Odvisen sem. Obožujem vsako beznico.
Pridi z nami.
Ne znam kantomime. -To ni kantomima.
To je nova vrste pantomime. Čista akcija.
Prava gesta je vredna tisoč besed.
Oprosti mi.
Ja? -Je Monsieur Willy doma?
Upala sem na avtogram.
Heon? Še ena.
Sem pridi.
Povej mi več o pantomimi.
O tem sem govoril s Christianom.
Trenutno je samo ideja. Poimenovala ga bova Flesh.
Kar naprej.
Monsieur Willy. -To sem jaz.
Zdravo.
Bi se mi podpisali? To je moja najljubša knjiga.
Hvala.
Komu naj jo posvetim? -Ime mi je Meg.
Jaz sem prava Claudine.
Koliko si stara? -Starejša, kot izgledam.
Imam 23 let. -Jaz pa mlajši kot izgledam, 46.
Vseeno mi je.
Naravnost naprej! -Tamle je!
Meg je prikupna, kajne?
Preveč željna, ampak tako je.
Spominja me nate pred 10 leti.
Ni podobnosti, ampak je prikupna.
Kaj praviš za Missy?
Prijetna je.
Ampak me bega.
Besede so moške ali ženske, ampak za Missy ni besede.
Jaz bi jih zlahka našla nekaj.
No vsaj enkrat si zadovoljna.
Ti ničesar ne manjka?
Kaj misliš s tem?
Si pripravljen, Willy? -Ja, pripravljen sem.
Moje ime je Claudine.
Živim v Montignyju.
Rodila sem se leta 1884.
Res je. -Tam zagotovo ne bom umrla.
Sedeminštirideset.
Oseminštirideset.
Devetinštirideset.
Še malo.
Petdeset.
Odlično.
Nekoč si bila poročena, kajne? -Ja, bilo je obupno.
Ne govoriva več, razen preko odvetnikov.
Sramuje se me.
Če bi bil poročen z mano, kaj to pravi o njem?
Gotovo ti je bilo težko.
Obleči hlače, mislim. -Ne.
Bilo je naravno.
Bila sem težaven otrok,
če se me lahko predstavljaš v kitkah in obleki.
Nisem čutila pripadnosti.
Nekoč sem oblekla bratovo šolsko uniformo in to je bilo to.
Od takrat vem, kje sem doma.
Daleč sem prišla od takrat.
Seveda je meni lažje, kot ženski brez živeža,
ampak hočem pokazati, da se zmore.
Kaj pa ti?
Kaj je z mano? -No, jaz se oblačim kot moški.
Willy te oblači kot šolarko.
Hvala.
Vem, kaj se dogaja, veš. Vem, kaj je smešno.
Sploh ne dvomim, ampak ...
Ali si srečna?
Je sploh kdo srečen?
Willy je zahteven, ja, ampak ...
Daje mi veliko svobode.
Ima te na dolgi vrvici, ampak vseeno je vrvica.
Mogoče ti je to všeč.
Misliš, da je to grozno? -Ne.
To je tvoja stvar, ampak ...
Pozabi.
Kaj?
Zanima me, če bo prišel čas,
ko se boš morala odločiti ali si Claudine ali Colette?
Zdravo, Heon. -Živjo, Colette.
Kakšne volje je?
Kot po navadi, a slabše.
Živjo. -Zaboga.
Kaj imaš oblečeno? -Od Missy je.
Preseneča me, da te niso aretirali ali pretepli.
Glede nove Claudine? -Ja.
Zakaj je ne bi objavila pod obema imenoma?
Ni govora. Ollendorff ne bi privolil.
Ollendorff ali ti?
Res hočeš ubiti gosko, ki leže zlate Claudine?
Gotovo ni veliko tveganja. Claudine je uveljavljena.
In večina ljudi ve. Ali vsaj sumi.
Nihče ne ve!
Razen, če si zblebetala svoji moški prijateljici.
Ne žali Missy. -Ljubica.
Uničila je tvoj smisel za humor, tako kot tvojo zdravo pamet.
Ni pošteno, Willy. -Ne smeva tvegati.
Sploh pri trenutnih financah. Brez ficka sva.
Vedno sva brez ficka, a vseeno kockaš in kupuješ starine.
Kupil sem jih na dražbi.
Avto, dirkaški konj, ki je postal hrom.
In ti s svojimi smešnimi oblačili in klobuki ...
Hočem svoje ime na knjigi! -Ne, Willy je znamka.
In ženske pisateljice se ne prodajajo. -Ti prasec.
Ti debeli, ošaben, len, sebičen prasec.
To je nesmisel. Zakaj si potem privolila v to.
Preklet bodi, Willy.
Brez začetnika ne bi bilo Claudine.
Pripravite se.
Dihajte.
Spomnite se mačjega dihanja.
Več živali!
Pripravljena? -Ja.
Lotiva se dela.
In ...
Boš danes pisala? -Ne.
Kasneje vadim z Wagueom.
Se ti ne zdi, da bi morala?
Spet bi te moral zaklepati. -Vsi bi slišali moje kričanje.
To je očarljiv hobi, Tetette, ampak ...
Nisi ravno Sarah Bernhardt.
Če ne bo visoka umetnost,
boš končala v glasbenih halah, kar bi bil pravi škandal.
Od kdaj je škandal zate slaba stvar?
Prav imaš.
Kaj Missy pravi?
Vedno je za. Z mano hodi v plesni studio.
Kako žalostno.
Sploh nima svojega življenja?
On ponavlja gibe za mano. Prav dober je.
Wague misli, da bom pripravljena za oder čez nekaj tednov.
Kaj praviš, Matilde?
Strinjam se z Monsieurjem Willyjem. Ni ravno damsko.
Nisi na moji strani?
Torej z markizom skupaj skačeta po studiu, kot dva golobčka?
Si Missy tudi želi na oder?
Ne, preveč je sramežljiv.
Dobil sem idejo. Naslov bo "Sanje Egipta".
Pariz še ni videl česa takega.
Škandalozna senzacija z Madame Colette in Markizom de Belbeuf.
V glasbeni hali.
Si predstavljaš? Vsak dan polno.
S kankanom je čisto v redu.
Med tednom je skoraj prazno.
Lahko jamčiš za markiza? -Že zmenjeno.
Na posterju lahko celo uporabimo Belbeufov grb.
Tisk bo ponorel. -Mogoče, Willy.
Imaš sponzorje? -Samo enega potrebujem.
Sebe.
Si tako samozavesten?
To je veliko denarja. -Ja.
Res je.
Vsi naši prijatelji so tu. -Ja.
Tudi prijatelji Missyjinega bivšega moža so tu.
Izvoli.
Hvala.
Kakšna sramota!
Bravo!
Odlično, Colette!
Izrodki! Izrodki!
Kaj se pa greš, ti nekulturen kup dreka?
Si eden izmed njih, kajne?
Madame Colette, kakšni so vaši vtisi?
Moji vtisi? Gnusi se mi.
Ljudje, ki so metali stvari so strahopetci.
Stola nisem dobila v glavo, ker sem se izmaknila.
Pozabi, Colette.
Nekaj gospodov je prišlo na pretep.
Pozabimo na njih in pojdimo naprej.
Nameravate nadaljevati?
Ja! -Ne!
Sploh se jih ne bojim. Glejte. Se tresem?
S tem bom nadaljevala, ker si tako želim
in če me Pariz noče, tudi prav.
Bom šla pa drugam.
ODPOVEDAN
Amen.
Tvoj oče je bil stari vojak. Dober, trden mož.
Res je.
Bil je.
Včeraj sem bil pri upnikih.
Grozno je. V Moulin Rouge smo vse izgubili.
Ne danes, Willy. -Colette.
Prodati morava podeželsko hišo. -Ne. -Nimava izbire.
Ne, Willy. Ne smeš!
Moralno potrebujem dovoljenje. A legalno je hiša na moje ime.
Kaj praviš?
Ločita se, Gabi, kmalu. -Sido, prosim.
Prosi za revizijo njegovih računov. Willy je zmeden.
Pijanec, kockar. Zlomljen mož je, Gabrielle.
Ne govori tako.
Oviral te bo.
Gabri, uporabi svoje darove.
Saj veš ...
Napiši kaj pod svojim imenom.
Pisanje je mora.
Vse ure, ko mi je dihal za ovratnik.
Ko je zaklepal vrata. Bolečina v prstih.
Končala sem. -Ne, Gabrielle ...
Naslednjih šest mesecev bom na turneji z Wagueom.
Pogodba je v izdelavi. Igramo novo delo.
Končati moraš! -Šla bom.
Kaj sem zamudil?
Ženske. Noži. Vse je tako grško.
Bravo!
Nekaj mi povej.
Pravice za Caludine, Ollendorff.
Koliko bi mi dal za njih?
Si resen? Za vse?
Ja.
Dosmrtne pravice?
Daj mi ponudbo.
V Limoges so odpovedali, zato sem prosta štiri dni.
Se vračaš v Pariz? -Ne.
Zapakirati moram hišo v Besançonu.
Bo on tam? -Missy, dolg dan je bil.
Lahko samo ... -Seveda.
Oprosti.
Veš ...
Ni ti treba skrbeti za Willyja.
Sploh ti ni treba skrbeti za denar ali nastanitev.
Vse lahko uredim. -Celo življenje mi je bilo urejeno.
In rada služim svoj denar.
Ljubim te. To je vse.
Hvala.
To ni običajen odziv, ampak prav.
Zaenkrat.
Razmišljala sem o tej maniji premikajočih se slik.
Bi Claudine lahko prilagodili za kinomatografe?
Se nikoli ne ustaviš?
Lahko bi napisala čisto svežo zgodbo. "Claudine ob morju."
Ne, prilagodi eno od starih.
Mogoče.
Ujemi.
Seveda.
Kako žalostno.
Pogrešal sem te.
Nisi. -Seveda sem te.
Tvoj dvoumen nasmeh, tvoja hitra pamet, tvoja sreča.
Celo tvoji hitri besi.
Kako je z Meg in knjigo?
Grozno.
Samo začimbe, brez literature.
Ona ni ti. Nikoli ne bo.
Kaj počneva, Willy?
Sva končala?
Ne vem.
Ne smeš.
Zakaj? -Ker te ljubim.
Ker si edina ženska, ki jo lahko ljubim.
Ker si najbolj genijalna, ko si z mano.
Sem res?
Ja.
Veš, da si.
Še vedno potrebuješ ravnatelja.
Naprej.
Sem lahko pri tebi, Gabri?
Seveda. Pridi.
Ne morem spati.
Tišina.
Poslušaj.
Tišina. Grozno, kajne?
Ne, obožujem jo.
Seveda jo, podeželsko dekle.
Je vse v redu? -Nekaj me teži.
Kaj?
Ne spim več z Meg.
Saj spiva, ampak ...
Ne morem.
Ni pomembno.
Pa je.
Zelo je pomembno.
Bravo!
Colette, kako je bilo tvoje? -Ni slabo.
Greš kasneje ven? -Mogoče.
Madame Willy.
Monsieur Ollendorff. Zdravo.
V Lilleu sem zaradi družinski zadev
in sem vesel, da sem ugotovil, da igrate tukaj.
Zelo prijazno, da ste prišli. -Pravi spektakel.
Če ste prosti, bi vaju z markizom povabil na večerjo.
Hvala. Vedno sem za zastonj hrano.
Posebno s tako častno družbo.
To je najmanj, kar lahko storim zate, Colette,
po vsem denarju, ki si mi ga zaslužila.
In ga še boš.
Ko bi Willyju le lahko dal boljšo poravnavo.
Ampak plačaš lahko, kolikor si lahko privoščiš.
Žal ne razumem.
Za Claudine. Pravice za Claudine.
Willy vam je prodal Claudine? -Ja, vse.
Prodal vam je Claudine? -Seveda.
Oprostite, mislil sem ... -Koliko je dobil za njih?
Žali me implikacija vašega pisma.
Sodelujemo že pet let ...
Tetette.
Govoriti morava na samem.
Se vidimo kasneje.
Willy. Colette.
Kaj je? -Pet tisoč frankov.
Ne dramatiziraj. Hotel sem obdržati hišo.
Dala sem ti hišo. -Dolžna sva bila banki.
Lahko bi prodal Veberjeve romane ali druge smeti.
Hotel si me raniti, kajne? Kajne?
Za druga dela ne bi dobil nič.
Prosim, pomiri se. -Zakaj se moram pomiriti?
Tebe boli, boli, boli
in misliš, če rečeš "Moški sem, tako to delamo",
da je vse čisto.
Kar si storil ni bilo samo hudobno, ampak neumno.
Zdaj nimava več besede pri najinih knjigah
in ničesar več ne bova zaslužila od njih.
Lahko napiševa nove. -Ne, nikoli. Nikoli!
Pretiravaš. To je bila poslovna odločitev.
Ni bil tak najin zakon?
Nisem bila tvoja najboljša naložba?
Brez dote, ampak lahko piše za preživetje!
Če si bila naložba, si bila zelo tvegana.
Tisočkrat sem ti poplačala.
Prosim nehaj! Nehaj govoriti o denarju!
Bila si moj ideal, moja ljubezen, moja obsedenost!
Ubil si najinega otroka, Willy.
Tiste knjige ...
Bilo je vse, kar sva imela.
Zdaj jih ni več, brez možnosti popravila.
Ljubica, Claudine je bila ... -Ne.
Ne govori mi, kaj je bila Claudine.
Jaz sem prava Claudine.
Vse, kar sem mislila in čutila, je šlo v tiste knjige.
Bile so "jaz".
Moje otroštvo, moji spomini, moja mnenja.
Vse.
Če pomislim na ure, ko sem bila sama
sužnjila za tebe,
odrivala nove scene in te hotela zadovoljiti.
Tako zelo se sramujem.
In vedela sem, tako kot ti,
da bom vseeno to naredila.
Našel si me surovo.
Oblikoval si me po svojih željah.
Mislil, da se ne bom osvobodila.
Motiš se.
Claudine je mrtva. Izdal si jo.
In jaz ...
Jaz sem jo prerasla.
Prosim ...
Prosim, jaz ...
Bil sem tako ...
Bil sem neumen.
Paničen.
Odpusti mi. -Zbogom, Willy.
Ne, Gabrielle. Prosim, ne.
Gabrielle!
Ljubezen, ustavi se!
Prepovedujem ti!
To je moj zapis.
To je moje. In to je moje.
To je moje.
Bilo je sodelovanje.
Res si upa.
In to je dokaz.
Naredi mi uslugo, Heon.
Uniči jih, prosim.
Si prepričan? -Zagotovo.
Sežgi jih.
Uniči jih.
Prav, Willy.
Ven grem.
Sranje.
30 minut do zavese. -Hvala, Wague.
Po dveh letih hal in gledališč, sem še vedno ista.
Iz oči v oči z narisanim mentorjem, ki me gleda z druge strani ogledala.
Z ugreznjenimi očmi in vekami namazanimi z ličilom.
Vem, da me bo ogovorila.
Rekla bo, "Si to ti, čisto sama pod stropom,
ki vibrira pod nogami plesalcev?
Zakaj si tam čisto sama? In ne nekje drugje?
Ja, to je nevarna, svetla ura.
Zdaj, kadarkoli obupujem,
ne pričakujem več konca,
ampak nekakšno srečo.
Nek vsakdanji čudež,
kot svetleča vez,
ki bo popravila ogrlico mojih dni.
Colettina "Potepinka", ki je del njenih izkušenj v gledališču,
je bila izdana pod njenim imenom in postala zelo priznana.
Colette in Missy sta bili skupaj še veliko let.
Missy jo je pogosto pospremila na nastope, a na oder nikoli več.
Po končanju zakona Colette in Willy nista več govorila.
Rokopise Paul Heon ni uničil in jih je vrnil Colette.
Kasneje jih je uporabila za uveljavitev avtorstva.
Bitka, ki jo je sčasoma dobila.
Colette je izdala še 30 romanov in zbirk kratkih zgodb.
Postala je najbolj znamenita ženska avtorica v zgodovini francoske literature.
V starih letih je Colette pripomnila,
"Kakšno čudovito življenje sem imela. Ko bi se tega le prej zavedala."
Za Richarda
Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: WWW.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production