Det vanskeligste er å snakke om det.
Det er vanskelig å se tilbake på hendelsene.
Å tenke på hva jeg gjennomgikk med ham.
Vi tror vi kjenner dem vi bor med, men det gjør vi ikke.
Vi tror at det skal være noen annen, men det er den vi bor med.
Det er en som ser uskyldig ut. En vi stoler på.
Det har gått 30 år. Jeg ser tilbake på det i sjokk.
Jeg var en av de heldige.
DA LINDA BERGSTROM FANT UT HVA EKTEMANNEN GJORDE,
VILLE HUN STOPPE HAM.
Jeg prøvde å stoppe flere ganger.
Vi kan ikke tillate folk som ham å gjøre slikt.
Jeg skal sørge for at han blir buret inne.
Jeg visste jeg ville bli tatt før eller siden.
Dette er ikke den James jeg giftet meg med. Denne James er et uhyre.
Jeg måtte klekke ut en plan for å få ham arrestert.
Det havnet kun om hevn for meg.
Han møtte sin verste fiende i meg.
HVA OM PERSONEN NÆREST DEG...
...VAR EN DJEVEL I FORKLEDNING?
HADDE DU SETT TEGNENE?
Jeg var 20 da jeg møtte James.
Jeg møte ham gjennom felles bekjente.
På vårt første stevnemøte snakket vi om religion. Begge var katolikker.
James sa at han var altergutt da han var liten.
Han var stolt da han snakket om det og virket generelt hyggelig.
Han sa han skulle ringe meg.
Mamma, jeg tar den.
Jeg tenkte det ville gå noen dager, men han ringte påfølgende dag.
Hei! James?
Slik var han. Han ringte hele tiden.
Han dro på jobb og ringte i alle lunsjpauser.
Hvor ofte må han ringe?
Familien min likte ikke at han ringte så ofte.
Hver gang telefonen ringte, var det ham.
I kveld? Gjerne!
"Kan du be ham slutte å ringe så mye?"
Jeg så ikke noe galt i det.
Ha det.
Jeg tenkte at de bare var sjalu fordi noen var interesserte i meg.
Det er noe galt med ham.
De merket vel noe jeg ikke merket.
LINDA SÅ FØRST JAMES SIN MØRKE SIDE MYE SENERE
MEN DET VAR TEGN.
Vi gjorde alt det morsomme et par gjør.
Han hadde med blomster og små gaver til meg.
Og han var veldig omsorgsfull.
Men han hadde en sjalu side.
En sen kveld hadde jeg lagt meg.
Telefonen ringte, og jeg visste det var James.
Jeg ville ikke prate. Så jeg overså det.
Plutselig hørte jeg en bil foran huset.
Hjulene hvinte.
Nesten som om noen sladdet. Man merket at vedkommende var sint.
Da jeg så ut, så jeg den blå bilen hans råkjøre vekk.
Jeg tenkte: "Jøss, det var James."
"Hva har jeg gjort? Kanskje jeg burde ha svart?"
Telefonen ringte igjen innen to minutter.
Da visste jeg at det var ham.
Da jeg svarte, sa han bare: "Hei, det er James."
Hallo?
"Er alt bra?" "Ja, er alt bra med deg?"
"Ja, jeg er nettopp ferdig på jobb. Jeg ville bare sjekke at alt er bra."
Ja, alt bra. Jeg lå i senga.
Han virket ikke opprørt.
Han var rolig, som om ingenting hadde hendt.
Det var det merkelige med ham. Han var veldig rolig.
Jeg ventet på å høre raseri i stemmen hans, men det var det ikke.
Sikker på at alt er bra?
Han var så rolig, latet som ingenting.
Jeg tok det ikke opp. Begge latet som ingenting.
Men det skjedde.
Det var da jeg begynte å se raseriet hans.
Vi ses i morgen.
Det var da jeg la merke til temperamentet hans.
DA JAMES VERVET SEG I MARINEN, GA HAN LINDA ET ULTIMATUM.
Han ville at vi skulle gifte oss før han dro.
Han spurte meg ikke, han beordret meg.
Men jeg ville at han skulle være trygg på at jeg ble ved hans side.
Vi dro til tinghuset. Jeg gråt.
Det var ikke slik jeg hadde forestilt meg bryllupet.
Vi hadde en liten seremoni, og det var alt.
Fire måneder senere dro han av gårde på rekruttskole.
Han kommer tilbake. Begge gleder seg.
Vi har ikke sett hverandre på lenge.
Vi går inn på soverommet og begynner å kline.
Og så tar han...
Han prøver å legge hendene mine bak ryggen min-
-samtidig som han kysser meg.
Jeg ble overrasket.
Hva er det du gjør?
Jeg vil bare prøve noe.
Så ba han om å binde meg fast. Han sa det var en lek.
Jeg ville gjøre ham til lags. Han hadde hatt det tøft borte.
Så jeg var med på alt han ville gjøre.
Men da han begynte å binde meg fast, virker det ikke som en lek mer.
Kanskje du liker det.
Jeg så blikket hans.
Øynene hans glødet.
Jeg vil aldri glemme det uttrykket. Jeg hadde aldri sett det før.
Jeg var utilpass, så jeg sa at jeg ikke likte det.
Jeg ba ham slutte.
Slutt! Ha deg unna.
-Hva er galt? -Han sluttet og sa unnskyld.
-Jeg liker ikke dette. -Vent.
Han beklaget seg.
Jeg lurte på hvor dette kom fra.
"Hvorfor vil du gjøre noe sånt?"
Han sa han ville prøve noe nytt.
Vi må ikke hvis du ikke vil.
"Unnskyld. Jeg skal ikke gjøre det igjen."
Jeg trodde det var slutten på det, men jeg tok feil.
Da James prøvde igjen, dro han det mye lenger.
Andre damer snakker om hva mennene gjør.
Man hører om mye rart folk gjør.
Jeg tenkte at det kanskje ikke var så rart, at det var noe galt med meg.
Så jeg lot ham binde meg fast den andre gangen.
Han bandt meg i en X-formasjon.
Så armene mine var bundet til hver sin side av sengen.
Beina mine var bundet fast til hver sin side nederst på senga.
Han la også et munnbind på meg.
Så la han noe over øynene mine.
Vi hadde ikke samleie.
For ham var ned nok å ha på underbukser-
-og gni seg mot meg.
Jeg begynte å bli sint.
Jo sintere jeg ble, jo mer opphisset ble han.
Så hørte jeg plutselig skyvedøren.
Jeg sa: "James?"
Han gikk rundt leiligheten-
-og så på meg gjennom vinduet mens jeg var bundet fast.
Det var i hvert fall det han sa.
Hvem lar kona si ligge der og ser på gjennom vinduet?
Jeg prøvde å komme meg løs,-
-særlig da jeg skjønte at han hadde gått fra meg.
Jeg følte meg veldig sårbar.
Det var ikke morsomt.
Det var noe jeg mislikte sterkt.
Så kom han inn, fikk meg løs, og det var det.
Hvor var du? Få meg ut av dette!
Han sa unnskyld og tok det aldri opp igjen.
Det var det.
Når jeg ser tilbake på det, tror jeg han gjorde det...
...for å se om jeg kom meg løs. Kanskje han øvde på meg.
2 00:11:20.840 -- 00:11:23.400 align:middle line:90% position:50% Jeg hadde en trang.
-En trang til hva da? -Å være med kvinner på den måten.
-Hvilken måte? -Bundet fast.
Han trivdes ikke i marinen.
En av grunnene er vel at når man er innestengt under vann,-
-kan man ikke lete etter ofre.
Når James kom hjem fra tjeneste,-
-sa han at han måtte få utløp for stresset.
Han dro alltid ut på joggetur.
Jeg så ikke noe galt i det.
Han dro ut, jogget, og alt var fint da han kom tilbake.
Men det var alltid på kvelden, rundt klokka sju.
Skal du jogge nå?
Ja.
Noen ganger kom ham hjem fra jobb og bare lå på gulvet-
-fordi han var så sliten etter arbeidsdagen.
-Var du ikke sliten? -Jeg føler meg bedre.
Men han tok seg alltid tid til kveldsturen sin.
Jeg kommer snart.
Det var greit for meg, for han fikk utløp for stresset.
Jeg tror det var da han begynte å se inn vinduer i nabolaget.
Det var dette han hadde på seg.
Han kjemmet håret før han skulle jogge.
Han kjemmet alltid håret.
Dette bildet gjør meg kvalm, for jeg vet han gjør seg klar for jakt.
Det er kvalmende å se ham.
EN KVELD TOK LINDA JAMES PÅ FERSKEN.
James var en sånn som...
Alt i huset måtte være på en spesifikk måte.
Han tok ut søpla hver eneste dag.
Uansett om den var en fjerdedels full eller full. Den måtte ut.
En gang han tok ut søpla, var han vekke i fem minutter.
Containeren var rett rundt hjørnet, så han skulle ha kommet igjen.
Så jeg gikk ut og så der containeren var.
James?
Jeg var sikker på at jeg så-
-at han tittet gjennom vinduet.
Jeg lurte på hva han gjorde.
-Hva gjør du? -Jeg så denne. Hva syns du?
Han bøyde seg ned og hadde en skjerm i hendene.
Han sa: "Se på skjermen. Det trenger vi til vinduet vårt."
-Det er rett størrelse. -Vent.
Jeg sa: "Vent. Tittet du inn vinduet?"
Vent nå litt. Hva foregår her?
Han sa at han ikke gjorde det, han plukket opp skjermen.
Og jeg sa at jeg så ham se inn vinduet.
Han sa at han ikke hadde gjort noe.
Jeg sa jo det.
Jo mer jeg spurte, jo sintere ble han.
Han sa nei og at vi kunne banke på og spørre dem.
Jeg ville ikke lage oppstyr med mindre jeg var sikker.
Siden jeg ikke hadde bevis, sa jeg-
-at han ikke så gjennom vinduet, han plukket bare opp skjermen.
Skulle ønske jeg lyttet til instinktene mine.
Men man mistenker aldri ektefellen sin.
Linda begynte å legge merke til andre merkelige situasjoner med naboene.
Om morgenene åpnet jeg vinduene,-
-og hver gang var det en jente som så opp mot leiligheten vår.
Hun så rett på leiligheten vår.
Som om hun så etter noen.
Det ga meg en ekkel følelse. "Hvorfor gjør hun det?"
-Hva ser du på? -Det er en dame der nede.
Til slutt spurte jeg James om han visste noe om det.
Og han sa at han ikke visste noe.
Nei.
Noe stemte ikke.
Senere den uka var jeg på soverommet,-
-og jeg hørte roping nedenunder.
James kom opp,-
-og jeg spurte hva som foregikk.
Hva var all ropingen?
Han sa at det var det paret,-
-at mannen bare var en dust.
Hvordan da?
Jeg lurte på hva han mente.
Det er ingenting.
Han utdypet ikke. Han sa bare at de kranglet.
Bare glemt det.
Han satte seg i bilen og kjørte.
Og da banket jeg på mannens dør.
Jeg ba ham forklare hva som foregikk.
Han sa: "Mannen din trakasserer kona mi."
Jeg trodde på ham utfra hvordan han tedde seg.
Kroppsspråket, ansiktsuttrykket.
Han var veldig opprørt.
Da James kom hjem senere, sa jeg:
"Handler krangelen om at du trakasserer jenta nedenunder?"
Jeg pratet med naboen. Du følger visst etter henne.
Han sa at det ikke var tilfellet, at mannen bare fant det på.
Og så ble han sint på meg.
Jeg sa at vi skulle gå ned og spørre om det var sant.
-Vi kan snakke med dem. -Det trengs ikke!
James, hva gjør du?
Så ble James sint. Han kjeftet og smelte og dyttet meg.
Jeg sier sannheten!
Jo mer jeg tvilte på ham, jo voldeligere ble han.
Slipp meg!
Og han slo meg.
Unnskyldningen hans var at jeg ikke lyttet til ham.
"Jeg gjorde ikke det. Det hadde jeg aldri gjort."
"Hvis du tror på det, slår jeg deg helt til du tror meg."
"Hvis du tror meg, slår jeg deg ikke mer."
Han mente ikke at han trengte å be om unnskyldning for noe.
Det var da jeg tenkte at det ble litt mye.
At jeg måtte se på det på en ny måte.
"Hvem er dette mennesket?" Jeg ante ikke hvem han var.
Jeg visste at han hadde problemer. Han kunne ikke dy seg.
Han var som en løve som lette etter et byttedyr.
Noe inni ham tæret på ham.
Når jeg gjorde det mot ofrene...
Jeg prøvde å berolige dem, men de var redde.
Hensikten var aldri å skade noen.
Jeg pleide å syns synd på ham når han måte ut på havet, men ikke nå mer.
Det var da jeg skaffet meg en jobb.
Jeg bestemte meg for å jobbe i en barnehage.
Han kom inn på soverommet hennes midt på natten.
Jeg var i barnehagen og kom inn i et av rommene.
Noen damer snakket om en kikker.
Hva skjer?
Han hadde på seg finlandshette og hadde voldtatt noen.
Det er sikkert samme fyr.
De sa: "Linda, du må låse dørene og vinduene, for noen lusker rundt."
Det gikk inn et øre og ut det andre. "Det skjer aldri med meg."
-Lås dørene og slå på alarmen. -Jeg tar den.
Men så ringte James fra båten og ba meg låse døren og vinduene-
-fordi det var en mann med finlandshette-
-som tittet inn vinduer eller noe.
Det rare var at han snakket om seg selv.
Og jeg ante ikke at det var ham.
Han ringte og sa at jeg måtte passe meg for ham.
For ham. Det er galskap.
Greit. Ha det.
Det var mange varsellamper som jeg valgte å overse-
-fordi jeg tvilte på meg selv.
Jeg tenkte bare at det ikke var mulig, men det var det.
EN DAG FÅR LINDA SEG EN SJOKKERENDE OVERRASKELSE.
Jeg kom hjem fra jobb,-
-og det var to fremmede menn i leiligheten min.
Alt lå strødd utover. Sofaputene var kastet rundt.
Det var rasert.
Alt i orden.
En av dem viste skiltet sitt og sa at han var fra politiet.
Det var etterforskere.
De sa at James ble arrestert den morgenen.
Hva har han gjort?
Kanskje du skal sette deg.
De sa han tittet på en 53 å gammel dame kle av seg gjennom vinduet.
Vent nå litt.
De sa at de mistenkte-
-at han var voldtektsmannen i finlandshette som lusket rundt.
Han passer typen vi mistenker.
Jeg sa: "Vent nå litt. Dette er galskap."
"Det tror jeg ikke. Nei, nei, nei."
Jeg trodde han var en kikker, men ikke voldtektsmann.
De sa en kvinne hadde blitt voldtatt mens hun ble truet med pistol.
De spurte om James eide en pistol.
Har mannen din en pistol?
Jeg sa ja.
Han har en pistol.
De sa at det var rart, for James sa han ikke eide en pistol.
Jeg sa: "Jo, det har han."
Da skjønte jeg at han hadde løyet til politiet.
Jeg skjønte ikke hvorfor,-
-men jeg visste ikke hvem han var lenger.
Jeg visste ikke hvem James var.
Jeg ante ikke hvor pistolen var.
Han måtte ha kvittet seg med alt,-
-for politiet hadde ikke nok bevis til å anholde ham.
Jeg tror det var alt.
Han ble frigitt til marinen,-
-og marinen ville ha ham ut, så han ble dimittert.
Jeg hadde tenkt å gå fra ham, men så fant jeg ut at jeg var gravid.
Det endret alt. "Hva skal jeg gjøre nå?"
2 00:23:19.280 -- 00:23:24.360 align:middle line:73% position:50% Da han ble arrestert, sa politiet at hvis jeg fant noe,-
-skulle jeg ringe dem, så ville de hente det.
Jeg ville finne noe jeg kunne gi til politiet.
Jeg sjekket bilen.
Hanskerommet, under setene.
Bagasjerommet.
For å se om det var noen beviser.
En gang fant jeg tau og gaffateip.
Jeg dro rett til James' foreldre hus og sa:
"Se. Er ikke dette bevis på at James holder på med noe?"
Jeg prøvde å si at han aldri ville forandre seg.
Moren sa: "Få det. Jeg skal vise det til faren hans.
Vi lar farens hans håndtere det." Men det gjorde han aldri.
Ingen snakket om det.
Jeg skjønte at familien hans aldri ville hjelpe meg.
Men Linda hørte noe urovekkende den dagen som endret alt.
Da jeg snakket med James' familie, sa de...
Vi har noe å fortelle deg. Vi skulle ha sagt det for lenge siden.
Og de fortalte meg-
-at han hadde seksuelt misbrukt et familiemedlem i mange år.
Vi kjenner ikke alle detaljene, men det innebar fastbinding.
Han begynte å binde henne fast på samme måte som meg.
Han hadde på seg underbukser-
-og gjorde det samme som han gjorde mot meg.
Han slapp alltid unna med det.
Dette er ikke den James jeg giftet meg med. Denne James er et uhyre.
Jeg visste at det ikke gikk an å fikse det.
For det er noe han alltid hadde gjort.
Det var en del av ham.
Det var bare et spørsmål om tid før han gjorde det igjen.
Jeg ville ikke at mønsteret skulle fortsette.
Jeg bestemte meg for å sørge for at han ble buret inne.
-Sa noen ifra? -Vi kunne ikke.
Jeg ba dem om hjelp. Det var ord mot ord med ham.
Jeg hadde ingen beviser. Moren hadde tatt dem-
-og sikkert kvittet seg med det.
"Dere må bli med meg og si noe-
-så han blir buret inne. Han vil skade noen."
Dere må bli med til politiet.
Men de var redde for hva han ville gjøre hvis han slapp ut.
"Han hadde drept oss. Vi kan ikke. Vi er for redde."
Vær så snill"
Jeg tryglet dem om hjelp.
"Stå frem, for han kommer til å gjøre det igjen."
Du må forlate ham. Kom deg unna.
Men ingen ville si noe.
Han kontrollerte alle sammen.
Vi må stanse ham.
Så tenkte jeg bare-
-på hva jeg kunne gjøre for at han skulle bli tatt.
Hvordan føles det når de er bundet fast, James?
Jeg blir opphisset. Veldig spent og opphisset.
Og kåt.
Og nervøs og redd. Alt på samme tid.
Dette er et bilde av meg og datteren min fra hun var liten.
James skulle ikke ha noe med henne å gjøre. Jeg måtte beskytte henne.
Jeg skulle ønske han ble arrestert før hun ble født,-
-men det ble han ikke.
De lot James gå fritt rundt.
Han gikk tilbake til rutinen sin rett etter barnet ble født.
Vi dro på sykehuset, og rett etter hun var født,-
-var James klar for å dra med en gang.
Hvor skal du?
Jeg drar hjem og henter noen greier.
Han måtte få utløp før trangen sin.
Kan du ikke bli litt?
Det var ingenting jeg kunne gjøre.
Hvorfor? Du trenger meg ikke.
Jeg kunne ikke følge med på ham mer, og det utnyttet han.
James!
Han var der i fem minutter, så dro han.
Du klarer deg.
Hvordan våger han å komme og se datteren min bli født-
-og så dra rett ut for å lete etter ofre?
Jeg visste at da han dro fra sykehuset,-
-ville han gjøre noe.
Jeg visste ikke hva, men noen kunne komme til skade den kvelden.
Og det virket umulig å stanse ham.
Det tok Linda lang tid å finne mer beviser på James' handlinger.
Dette bildet er tatt på halloween.
Jeg likte ikke å gå knask eller knep med ham.
Det plaget meg, for da fikk han en mulighet-
-til å se hvem som bodde hvor i nabolagene.
Han bar alltid datteren min, så han så ut som en god far.
Hun brukte det som en mulighet-
-til å banke på dører og se hvem som åpnet dem.
Da fikk han se på eieren, om det var et potensielt offer.
En kveld kom ikke James hjem.
Telefonen ringte, og det var ham.
Og han sa:
"Jeg er arrestert. Du må komme og hente meg."
Og jeg sa: "Ble du endelig tatt?"
Han sa: "Nei, det er ikke som du tror.
Jeg hadde ikke forsikring,-
-og et at klistremerkene på bilen er ikke lenger gyldig.
Derfor er jeg arrestert.
Kom og hent meg, men ikke hent bilen.
Greit? Jeg henter bilen."
Jeg skjønte at det var noe ved bilen han ikke ville at jeg skulle se.
Da jeg hentet bilen,-
-fant jeg en finlandshette og gaffateip i bilen.
Jeg tenkte at jeg endelig hadde noe, og jeg måtte ikke ta på det.
Da ville han si at jeg la det der.
Så da ringte jeg politiet.
Alt er som da jeg fant det.
Da betjenten lette gjennom bilen,-
-fant han faktisk en lekepistol i bagasjerommet-
-sammen med håndjern.
Betjenten spurte hva dette var.
Jeg sa at han brukte dette til å voldta kvinner,-
-og at dette var beviser.
Han ga meg kortet sitt og sa at han skulle høre fra seg.
Jeg ble sint, for jeg tenkte at ingen brydde seg.
Hvorfor tok det så lang tid?
Vi skal undersøke det.
Jeg visste ikke mine arme råd.
Jeg fant senere ut at de ikke tok det fordi de ikke hadde nok beviser.
Dette er et bilde av James.
Alt går som det skal. Jeg ser det på ansiktet hans.
Han trodde han var ustanselig. Han slapp unna med alt.
Ingenting skjedde.
Det var da kranglene våre begynte å eskalere.
Det var et bristepunkt. Man visste aldri hva som ville skje.
Det var vanskelig å leve med en som var sånn.
Hva med korset over ham?
Da vi ble sammen, snakket han bare om kirken-
-og at katolikker ikke gjør ditt og datt.
Det var et spill for galleriet. Han utga seg for å være redelig.
Han brukte korset og Gud til å rettferdiggjøre det han gjorde.
Han er så feig.