Det er svært at tale om det. Det er det virkelig.
Det er svært at se tilbage på, hvordan det skete.
Og bare tænke på alt det, som jeg gik igennem. Med ham.
Vi tror, at vi kender vores partnere. Det gør man virkelig ikke.
Vi tror, at det er en anden, men det er en, der bor i huset.
Det er en, der ser uskyldig ud. Det er en, som vi stoler på.
Der er gået 30 år.
Jeg ser tilbage og tænker: "Wow. Jeg var en af de heldige."
Da Linda opdagede, hvad manden, James, lavede-
-måtte hun bare stoppe ham.
Jeg prøvede ofte at stoppe.
Folk som ham må ikke få lov til at gøre den slags.
Jeg vil sørge for, at de låser ham inde.
Jeg vidste, at jeg ville blive taget før eller siden.
Det er ikke den James, jeg troede. Denne James er et monster.
Jeg må finde ud af, hvad jeg skal gøre for at få ham fængslet.
For mig var der intet andet end hævn.
Han mødte sin værste fjende. Mig.
HVAD NU, HVIS DEN DU STÅR NÆRMEST...
...ER ONDSKABEN I FORKLÆDNING?
VILLE DU SE TEGNENE?
Jeg mødte James, da jeg var 20. Jeg mødte ham igennem bekendte.
På vores første date talte vi om, at vi begge to er katolikker.
James sagde, at han var alterdreng som barn.
Han omtalte det med stolthed. Han virkede som et rart menneske.
Han sagde: "Jeg ringer snart."
Mor... Nu skal jeg.
Jeg forventede, at det ville vare et par dage-
-men det var dagen efter.
Hej. James?
Det var James' mønster. Han ringede konstant.
Han tog på arbejde, og ringede i frokostpauserne.
Hvor tit ringer han?
Min familie kunne ikke lide det.
Hver gang telefonen ringede: "Det er ham. Det er ham igen."
I aften? Ja, da.
"Kan du få ham til at ikke ringe hele tiden?"
Jeg kunne ikke se et problem i det.
Hej.
Jeg troede, at de var jaloux, fordi nogen var interesseret.
Der er noget galt med ham.
De fornemmede noget, jeg ikke gjorde.
Linda opdagede ikke mørket i James før meget senere...
Men der havde været tegn.
Vi gjorde alle de sjove ting, som et par finder på at lave.
Han kom med blomster og med små gaver-
-og han var meget rar.
Men han var jaloux.
En aften var det sent, og jeg lå i sengen.
Telefonen ringede, og jeg vidste, det var James-
-og jeg gad ikke snakke, så jeg ignorerede den.
Pludselig hørte jeg en bil foran huset.
Man kunne høre bildækkene.
Næsten som om nogen kører i ring. Man kunne høre, at nogen var vred.
Da jeg kiggede ud ad vinduet, kørte hans blå bil helt vanvittigt.
Wow... Det var James.
"Hvad har jeg gjort? Jeg burde måske have svaret."
Telefonen ringede efter to minutter.
Jeg vidste, da den ringede, at det var ham.
Da jeg tog telefonen, sagde han: "Hej, det er mig, James."
"Er du okay?" Jeg sagde: "Ja. Er du?"
"Ja, jeg har bare lige fået fri og ville se til dig."
Ja, helt fint. Jeg sov.
Han virkede ikke oprørt eller noget.
Han var helt rolig, som om der ikke var sket noget.
Det bizarre ved ham var, at han var meget rolig.
Jeg ventede på at høre, om der var vrede i opkaldet-
-og stemmen. Men nej.
Er du sikker på, at alt er vel?
Han virkede bare så rolig, så jeg konfronterede ham ikke.
Vi lod begge, som om det ikke skete.
Det var nok starten på, at jeg fik hans vrede at se.
Vi ses i morgen.
Der opdagede jeg temperamentet.
Da James kom ind i søværnet, gav han Linda et ultimatum.
Han ville sikre sig, at vi blev gift først.
Han spurgte ikke, men beordrede det.
Men han skulle være tryg i, at jeg ikke ville forlade ham.
Jeg græd på vej ind i domstolen. Det var ikke, hvad jeg forventede.
Vi holdt en ceremoni, og det var så det.
Fire måneder senere tog han på bootcamp.
Da han kommer hjem, er vi begge to glade-
-for det er længe siden.
I soveværelset begynder vi at kysse. Så forsøger han...
...at lægge mine hænder om bag min ryg, mens han kysser.
Jeg tænkte: "Vent lidt. Hvad er nu det her?"
-Hvad laver du? -Jeg vil bare prøve noget.
Så bad han om at binde mig. Han spurgte, om han måtte få lov.
Han kaldte det en leg. Jeg ville glæde ham.
Han var lige kommet fra bootcamp.
Så jeg var med på alt, som han havde foreslået.
Men da han begyndte at binde mig, lod det ikke til at være en leg mere.
Du kan måske lide det.
Jeg så blikket i hans øjne. De lyste pludselig helt.
Jeg skal aldrig glemme det. Jeg havde ikke set det før.
Det føltes forkert. Jeg sagde: "Nej, jeg kan ikke lide det. Stop."
-Vent, stop. Væk. -Hvad er der galt?
Han stoppede med det samme og var meget undskyldende.
-Jeg kan ikke lide det. -Vent.
Han undskyldte flere gange. Jeg tænkte: "Hvor kom det fra?"
Du ved... "Hvad fik dig til at ville gøre sådan noget?"
Han ville bare prøve noget nyt.
Du behøver ikke, hvis du ikke vil.
"Undskyld. Det sker ikke igen." Jeg troede, at det var det.
At jeg ikke skulle møde det igen. Jeg tog fejl.
Da James bad Linda om det for anden gang-
-gik han meget længere.
Andre kvinder talte om deres mænd-
-og man hører mange kinky ting.
Jeg tænkte: "Måske er det ikke så slemt. Det er måske bare mig."
Så derfor lod jeg ham binde mig for anden gang.
Han bandt mig som i et X.
Der var mine arme bundet til hver side af sengen-
-og det var mine ben også-
-nede i fodenden. Han gav mig bind for munden...
...og så fik jeg også et over øjnene.
Vi dyrkede ikke sex.
Han var tilfreds med at bare have underbukser på og gnide sig mod mig.
Jeg begyndte at blive vred, og jo vredere jeg blev-
-desto mere ophidset blev han.
Pludselig hørte jeg så skydedøren og sagde: "James?"
Han gik rundt om lejligheden udenfor-
-og kiggede på mig igennem vinduet, mens jeg var bundet.
Eller det sagde han.
Hvem efterlader bare deres kone og betragter hende gennem ruden?
Jeg prøvede virkelig at slippe fri. Især da jeg indså, at han var gået.
Jeg følte mig meget sårbar. Det er ingen joke. Det er ikke skægt.
Det her kan jeg ikke lide.
Så kom han tilbage, bandt mig op, og det var det.
Hvor var du? Bind mig op!
Han undskyldte, og han bragte det ikke på bane igen. Det var det.
Når jeg ser tilbage, så gjorde han det måske...
...for at se, om jeg kunne slippe fri. Jeg var måske en test.
2 00:11:20.800 -- 00:11:23.760 align:middle line:90% position:50% Jeg vidste, at jeg havde en trang.
En trang til hvad?
Til at være sammen med kvinder på den måde.
-Hvilken? -Binde dem.
Han var meget ulykkelig i militæret.
Han kunne nok ikke lide militæret-
-for når man er under vand, så kan man ikke lede efter ofre.
Da James fik orlov-
-så sagde han, at han måtte komme af med sin stress.
Så han joggede altid.
Jeg så intet problem med det.
Han gik ud, løb en tur og kom hjem, og alt var vel.
Men det var altid om aftenen, omkring kl. 19.
-Skal du løbe nu? -Jep.
Nogle gange kom han hjem fra arbejde og lå på gulvet-
-fordi han var så træt efter alt det arbejde.
-Var du ikke træt? -Jeg har det bedre.
Men han fandt tid til at tage sig den løbetur altid.
Kommer straks.
Det var fint for mig, fordi det var på grund af stress.
Det var nok der, han begyndte at lure ind ad vinduer i kvarteret.
Det er lige det, han havde på.
Han redte sit hår, så han kunne løbe en tur.
Han redte altid sit hår. Dette billede er så ulækkert-
-for jeg ved, at han gør sig klar til at lede efter en.
Det er ulækkert at se ham.
En aften tager Linda James på fersk gerning.
James er sådan en som...
Alt i huset skulle være på en bestemt måde.
Hans rutine var at gå ud med skraldet hver dag, om den var kvart-
-eller helt fyldt, så måtte han ud med den.
En aften, da han var ude, så var han væk i fem minutter.
Han kom ikke, og skralderummet ligger lige rundt om hjørnet.
Så jeg ud for at tjekke ved containeren og...
Jeg kunne have sværget på, at jeg havde set ham kigge...
...ind ad vinduet.
Der tænkte jeg: "Hvad laver du?"
-Hvad laver du? -Den lå her. Hvad synes du?
Han bukkede sig ned og havde en skærm i hånden.
Han sagde: "Her er en skærm. Den har vi brug for til vinduet."
-Det er rette størrelse. -Vent.
Jeg sagde: "Vent. Kiggede du ind ad vinduet?"
Vent lige, hvad foregår der?
"Nej, jeg kiggede ikke ind."
"Jeg tog skærmen, for vi har brug for en."
Jeg sagde: "Jeg så dig kigge ind ad det vindue."
-"Jeg gjorde ikke noget." -Jeg har allerede sagt det.
Jeg spurgte og spurgte.
Han blev vredere og vredere.
"Nej. Vi kan banke på, og så kan du spørge dem."
Jeg ville ikke skabe postyr, medmindre jeg var sikker-
-og det var jeg ikke, for jeg havde ingen beviser.
Så jeg sagde: "Okay. Han kiggede ikke ind ad vinduet."
"Det var nok bare skærmen."
Gid jeg havde stolet på mit instinkt.
Men der er ingen grund til at mistænke sin ægtefælle.
Linda opdagede dernæst andre sære hændelser med deres naboer.
Om morgenen trak jeg gardinet fra, og hver gang jeg kiggede ned-
-så kiggede en pige op mod vores lejlighed.
Hun kiggede på vores lejlighed, som om hun kiggede efter nogen.
Det gav mig en uhyggelig fornemmelse.
"Hvorfor gør hun det? Af hvilken årsag?"
-Hvad kigger du på? -Der står en kvinde.
Så spørger James. "Kender du til det?"
Han sagde: "Nej, det gør jeg ikke."
Nej.
Det var sært.
Senere den uge var jeg inde i soveværelset-
-og jeg kunne høre, at der blev råbt nedenunder.
James kom ovenpå, og jeg spurgte ham om det.
-"Hvad skete der?" -Hvorfor blev der råbt?
Så sagde han: "Det er parret dernede."
Hendes mand er bare ude på ballade.
Hvorfor?
Jeg sagde: "Hvad mener du?"
Det er ikke noget.
Han gav ingen detaljer. Han sagde bare, at de skændtes.
Glem det.
Han satte sig ind i bilen og kørte.
Da han kørte, bankede jeg på hos fyren.
"Vil du fortælle, hvad der sker?"
"Ja, frue. Din mand chikanerer min kone."
Jeg troede på ham, for jeg kunne se på hans adfærd-
-hans kropssprog og ansigt, at manden var meget oprørt.
Senere, da James kom hjem, sagde jeg, at det handlede om-
-at han chikanerede hende dernede.
Jeg talte med naboen. Du har stalket hende.
"Nej! Det gør jeg ikke. Den fyr hitter bare på historier."
Han bliver vred på mig.
Så jeg foreslår at gå derned og finde ud af, om det er sandt.
-Lad os tale med dem. -Det behøver jeg ikke!
Hvad laver du?
James blev vred. Han råber, skriger og skubber mig.
Jeg taler sandt!
Jo mere jeg tvivlede på ham, desto mere voldelig blev han.
Jeg tror ikke på dig!
Han slog mig.
Hans undskyldning var: "Du vil jo ikke høre efter."
"Jeg gjorde det ikke. Det kunne jeg ikke finde på."
"Hvis du bliver ved med at tro det, slår jeg dig, indtil du tror mig."
"Hvis du tror mig, så slår jeg ikke mere."
Han mente ikke, at han skulle undskylde noget.
Der sagde jeg, at det her var for meget.
Jeg må tænke over det her på en anden måde.
"Hvem er det menneske?" Jeg havde ingen anelse.
Jeg vidste, at han havde problemer. Han kunne ikke lade være.
Det er som en løve, der leder efter et bytte.
Noget fortærede ham indvendigt.
Ofrene, som jeg gjorde det ved, prøvede jeg på at berolige.
Jeg forstår godt deres frygt. Jeg ville ikke gøre nogen fortræd.
Jeg fik det ikke længere skidt, når han var ude på havet.
Der fik jeg mig et job.
Jeg bestemte mig for at arbejde i børnehaven.
Han gik bare ind i hendes soveværelse midt om natten.
Jeg gik ind i et af lokalerne.
-Damerne talte om en belurer... -Hvad sker der?
...i elefanthue og en voldtægt.
Det er nok den samme fyr.
De sagde: "Linda. Du må låse dine døre-
-og vinduer, for der en derude."
Jeg ignorerede det. Det røg slet ikke ind.
"Det sker ikke mig."
-Lås dørene, sæt alarm på. -Nu skal jeg tage den.
Men så ringer James fra skibet-
-og siger: "Du skal låse døre og vinduer-
-for der er en med elefanthue, som kigger ind ad vinduer."
Det særeste var, at han talte om sig selv.
Jeg anede ikke, at det var ham.
Han ringede til mig for at advare mig mod ham. Ham. Det er helt vildt.
Okay, hej.
Der var små alarmklokker som...
...jeg valgte at ignorere, fordi jeg selv betvivlede det.
Jeg tænkte bare, at det ikke var muligt, men det var det.
En dag kommer Linda hjem til en chokerende overraskelse.
Jeg kom hjem fra arbejde, og der var to fremmede mænd i lejligheden.
Alt var rodet.
Sofapuderne var kastet rundt. Huset var blevet ransaget.
-Alt vel, frue. -Han viste sit skilt.
Han var fra politiet. De var efterforskere.
De forklarede mig, at James var blevet anholdt.
-Hvad har han gjort? -Du må hellere tage plads.
Han kiggede på en 53-årig kvinde, mens hun tog tøjet af, igennem ruden.
Vent nu lige lidt...
De sagde, at de mistænkte ham for-
-at være manden med elefanthuen, voldtægtsmanden derude.
Han har det rette adfærdsmønster.
"Vent nu lidt."
"Nej, det her er tosset. Det tror jeg ikke."
Han var en belurer, men ikke en voldtægtsmand.
De fortalte, at en kvinde var blevet voldtaget af en bevæbnet mand.
De spurgte mig, om han ejede et skydevåben.
-Ejer han et skydevåben? -Jeg sagde: "Ja."
-Han har en pistol. -"Det var da sært."
"Din mand siger, han ingen har."
"Jo, han har."
Da gik det op for mig, at han løj for politiet.
Jeg vidste ikke hvorfor, men jeg vidste 100%-
-at jeg ikke kender ham. Jeg ved ikke, hvem James er.
Jeg aner ikke, hvor pistolen er.
Han må have skaffet sig af med den.
Så politiet havde ikke nok beviser.
Vi er vist færdige her.
Han kom i søværnets varetægt, og de ville gerne af med ham-
-så han blev hjemsendt.
Jeg havde planlagt at forlade ham, men opdagede så, at jeg var gravid.
Det ændrede bare alt. "Hvad skal jeg nu gøre?"
2 00:23:19.240 -- 00:23:21.880 align:middle line:90% position:50% Da han blev anholdt, sagde de-
-at hvis jeg fandt noget, så skulle jeg ringe, så kom de.
Jeg ville gerne finde noget, som jeg kunne give politiet.
Jeg tjekkede bilen, handskerummet, under sæderne-
-bagagerummet, bare for at finde beviser.
På et tidspunkt fandt jeg noget reb og gaffatape.
Jeg tog hjem til hans forældre-
-og sagde: "Er det ikke bevis på, at James er ude på noget?"
Jeg prøvede at sige, at han aldrig ville forandre sig.
Moren sagde: "Giv mig dem. Jeg viser dem til hans far."
"Vi lader ham håndtere det." Hans far gjorde aldrig noget.
Ingen talte om det.
Jeg indså, at hans familie slet ikke ville hjælpe.
Men Linda hørte noget foruroligende den dag, som forandrede alt.
Da jeg talte med James' familie, sagde de...
Vi må fortælle dig noget, som vi burde have sagt for længe siden.
Jeg blev fortalt, han havde forgrebet sig på et familiemedlem i årevis.
Vi kender ikke alle detaljer, men det var noget med bondage.
Han begyndte at binde hende, som han havde gjort det med mig.
Han havde sine underbukser på-
-og gjorde det samme, som han gjorde med mig.
Han slap altid godt fra det.
Det er ikke ham, jeg giftede mig med.
Denne James er et monster.
Jeg vidste, at der ikke kunne gøres noget-
-for han gjorde det som barn, og det er noget iboende i ham.
Det er et spørgsmål om tid, før han gør det igen.
Jeg ville ikke have, at det mønster fortsatte-
-så da bestemte jeg mig for, at jeg ville få ham buret inde.
-Sagde nogen noget? -Det kunne vi ikke.
Jeg bed dem om hjælp. "Det er mit ord mod hans."
Jeg havde ingen beviser. Moren havde taget dem og skaffet sig af med dem.
I må tage med mig og sige noget, så han kan blive låst inde.
Han gør folk fortræd.
I må tage med til politiet.
Men de var bange. "Nej, ved du, hvad han ville gøre?"
"Han slår os ihjel. Det går ikke. Vi er bange."
Kom nu.
Jeg bønfalder dem om at hjælpe.
Træd frem, fordi han vil gøre det igen.
Du må rejse. Kom væk fra ham.
Men ingen ville sige noget, fordi han kontrollerede alle 100%.
Vi må stoppe ham.
Jeg tænkte: "Okay..."
"Hvad skal jeg så gøre for at få ham anholdt?"
Hvordan føles det, når de er bundet, James?
Jeg er opstemt. Meget anspændt, opstemt og ophidset...
...og nervøs og bange på samme tid.
Det her er et billede af min datter og mig, da hun var lille.
James måtte ikke være en del af hende. Jeg måtte beskytte hende.
Han skulle helst anholdes før fødslen, men det skete ikke.
Det gav James mulighed for at strejfe rundt på gaderne.
Han vendte tilbage til sin rutine, lige efter mit barn var blevet født.
Vi tog hen på hospitalet, og lige efter hun blev født-
-så stak han ud ad døren.
-Hvor skal du hen? -Jeg går hjem og henter noget.
Han var nødt til at stille sin sult.
-Kan du ikke blive længere? -Jeg kunne intet gøre.
Du har ikke brug for mig.
Jeg kunne ikke holde øje med ham. Det udnyttede han.
James...
Han var der i fem minutter, og så var han væk.
Du klarer dig.
Hvor vover han komme og se min datter blive født-
-og så vende sig om at lede efter et offer?
Jeg vidste, at når han gik, så ville han begynde på noget.
Jeg vidste ikke hvad, men nogen ville blive gjort fortræd.
Man kunne ikke stoppe ham.
Det tog Linda lang tid at finde beviser på, at James jagtede kvinder.
Dette billede er fra halloween.
Jeg kunne ikke lide at gå på slikrunde med ham.
Det generede mig, for der fik han mulighed for-
-at se, hvem der boede hvor i kvarteret.
Han holdt min datter, så han lignede den gode far.
Han brugte det som en mulighed for at banke på-
-bare for at se, hvem der lukkede op...
...så han kunne se ejeren.
Og om det måske var et potentielt offer.
En nat kom James ikke hjem.
Telefonen ringede, og det var ham.
Han siger: "Jeg er blevet anholdt."
"Du må komme og kautionere for mig."
Jeg sagde: "Er du endelig blevet taget?"
"Nej, det er ikke, som du tror."
"Jeg havde ingen forsikring, og et mærkat på bilen var udløbet."
"Det er derfor, jeg blev stoppet."
"Kom og få mig ud. Men hent ikke bilen, okay?"
"Det gør jeg." Jeg sagde: "Nå, okay."
"Der er noget, som jeg ikke må se."
Da jeg hentede bilen-
-fandt jeg en elefanthue og gaffatape i bilen.
Jeg tænkte: "Super! Nu har jeg endelig noget, og må ikke røre det-
-for så siger han, at jeg har plantet det."
Så jeg ringede til politiet.
Jeg har ikke rørt ved noget.
Da betjenten kom og gennemsøgte bilen-
-så fandt han en legetøjspistol og håndjern i bagagerummet.
Han siger: "Hvad er det her?"
"Han bruger det her til at voldtage sine ofre. Dette er beviserne."
Han giver mig sit kort og siger, at han ringer til mig.
Det gjorde mig vred, for folk var skideligeglade.
Hvorfor trak det sådan ud?
Vi undersøger det nærmere.
Hvad kan jeg ellers gøre?
Jeg fandt ud af, at de ikke anholdt ham-
-fordi de ikke havde nok beviser.
Dette er et billede af James.
Det hele går, som han vil have det. Man kan se det på hans ansigt.
Han følte sig ustoppelig.
Han slipper fra alt, og der sker ingenting.
Her begynder vores skænderier at virkelig køre helt af sporet.
Det var et vendepunkt. Man vidste ikke, hvad der skete.
Det var bare så svært at leve med sådan en.
Hvad med korset over ham?
Da vi først mødtes, så talte han kun om kirken-
-og hvad katolikker bør og ikke bør gøre.
Det var bare en del af skuespillet. Han lod, som om han var en god fyr.
Han brugte endda korset eller Gud til at retfærdiggøre det.
Han er en kujon. Vi har alle en tro på, hvad korset betyder-
-men han fordrejede det i en anden retning.
En ond retning.
Det hånlige smil siger bare alt.
Linda besluttede, at hun kun kunne stoppe James ved at ofre sig.
Jeg konfronterede ham. "Du ved, du er farlig, ikke?"
Det må stoppe, James.
Han var enig. "Ja, jeg ved, at jeg skal stoppes."
Han tilstod for mig, at det var, hvad han gjorde.
Jeg sagde: "Hvorfor ikke hyre en prostitueret?"
"De vil gøre, hvad du vil."
-De er villige. -Det vil jeg ikke have.
"Det er ikke det samme. De skal ikke være villige."
Det sagde han.
Det gør intet for mig, hvis de bare lader som om.
Kontrollen tændte ham. At binde dem-
-få sin vilje og se dem modsætte sig.
Der siger han så:
"Du må lade mig dyrke sex med dig, hvis jeg skal holde op med det."
Hvis jeg ikke gjorde det, så gik han ud og angreb andre.
Så jeg gjorde det. Jeg lod ham dyrke sex.
Jeg stirrede op i loftet, indtil han var færdig.
Læg dig ned.
Jeg hadede det, og jeg græd. Men det ville være en måde-
-at få ham til at holde op. Jeg måtte lade ham gøre det.
Men han kunne ikke lide det, fordi jeg ikke var deltagende.
Jeg var helt følelsesløs. Så han kunne ikke stoppe.
Det er umuligt, at sådan en person kan stoppe.
Det eskalerer bare.
2 00:34:48.800 -- 00:34:55.400 align:middle line:90% position:50% Jeg fik en idé om, at hvis jeg spillede en offentligt ansat-
-fra vandforsyningen-
-så var det lettere at komme ind i en lejlighed...
...uden at skulle bryde ind.
Tiden gik sin gang, og de fangede ham endelig-
-fordi han overfaldt en 15-årig pige-
-som kunne kæmpe imod, og hun kunne identificere ham.
Ordene var som sød musik.
Bingo. Det er slut. Han er endelig i fængsel.
PÅGREBET "VANDTESTER" ER SERIEVOLDTÆGTSMAND
Jeg sveder bare af at se på det.
"Han valgte ofrene ved at jogge-
-igennem kvarterer og boligbyggerier-
-og ledte efter åbne garagedøre eller andre måder at komme ind."
"Ifølge politiet stjal han mindre pengebeløb fra ofrene."
Det er sandt. Ved du hvorfor? For engang tjekkede jeg bilen-
-og der var penge under måtten.
Han var der, tog pengene og sagde: "Det er mine."
"Tag dem ikke."
Så jeg må gå ud fra...
De tager jo noget fra deres ofre. Som en slags souvenir.
Det var nok det.
Jeg vil ikke engang se det mere.
Det er den tegning, som den pige, der så ham...
...sagde, at han så ud.
Han gik rundt blandt bygningerne.
Han tog en hvid frakke på.
Han bar en hjelm og et clipboard-
-og han lod, som om han var vandtester.
Han kom ind i kvinders hjem ved at sige, at han skulle teste vandet.
Han gik ud på badeværelset, og låste så et af vinduerne op-
-uden de vidste det, så han kunne komme tilbage.
Linda indså, at det var sidste chance for at for James til at tilstå.
Jeg tog ned på politistationen-
-og jeg bønfaldt ham om at fortælle politiet alting.
Jeg sagde: "Du må sige alt. Sig det til dem."
"Det er det eneste, der hjælper."
"Fortæl dem alt."
"Ja. Men du er der, ikke?"
Jeg sagde, at jeg ville støtte ham, men det havde jeg ikke tænkt mig.
"Klart nok. Hvad som helst."
Jeg ville bare se, at han røg ind i meget lang tid.
-Du gør det rette. -Han begyndte at tilstå.
Betjenten sagde, at han havde ævlet løs.
Jeg begyndte med at ville se kvinder klæde sig af igennem vinduer.
Derefter fik jeg idéen om-
-at måske gå ind i hjemmet, og så blev det bare værre.
Han kørte rundt i kvarteret efter nogen, han kunne lide.
Hvis han kunne det, så vendte han tilbage og så, om de boede alene.
-Hvordan valgte du dem? -Det var tilfældigt.
Jeg kørte bare forbi og så hende. Det var tilfældigt.
Han nævnte, hvor let det var at komme ind i folks huse.
Folk lader døren være ulåst, og deres vinduer er ulåste.
Han beskrev det som en invitation til ham.
Jeg gik ind igennem sidedøren.
Kvinden stod der med sit lille barn.
Hun lagde sig straks på gulvet.
Hun sagde intet, og hun skreg end ikke.
Han sagde undskyld, efter han havde voldtaget dem-
-og så rådgav han dem om at låse dørene en anden gang.
Jeg bandt hende op.
Jeg undskyldte for at gøre hende bange og for det, jeg gjorde.
Jeg ville vide hvorfor. "Hvorfor gjorde du det her?"
Han vidste det ikke.
Han sagde bare, at det startede, da han var dreng.
Det var... inde i ham for længe siden.
Hvordan udviklede du den trang som 12-årig? Hvad startede det?
Tv-serier, film og ting, jeg har set.
Da jeg spurgte, om han ikke havde det skidt over det-
-sagde han: "Jeg føler intet." Det er det, han sagde.
Jeg håber, at de alle ved, at det gør mig ondt.
Det skal de vide.
Han tilstod 15-
-men han kan end ikke huske, hvor mange han har overfaldet.
Det er 15 med sikkerhed, men han tror, at det måske er 30.
Jeg har det ikke godt over det.
Jeg ved, at alle hader mig for det.
Jeg ved, at jeg har brug for hjælp.
Jeg håber, at dem, jeg gjorde det ved, klarer sig.
Nu kan de slappe af og vide, at jeg aldrig gør nogen noget igen.
I 1992 blev James Bergstrom dømt for fire overgreb og fik 99 år for hver.
Samme hånlige smil. Nu er håret bare gråt.
Hvert 3. år kan han prøveløslades. Han har fået adskillige afslag.
Jeg husker betjentens ord.
Der er en chance for, at han kan komme ud en dag.
Når jeg ser dette foto og ser, at han stadig er i form-
-så er jeg sikker på, at han ville gøre det samme som før.
Men denne gang måske...
...slår han ofrene ihjel. For han vil nok ikke ind igen.
Så denne gang tror jeg, at han vil gå skridtet længere.
30 år senere reflekterer Linda over sin egen rejse...
...men James' spøgelse forsvinder aldrig helt.
James modtog skilsmissepapirer, mens han var for retten-
-og han fraskrev sig retten til forældremyndighed over min datter.
Så jeg vidste, at jeg og min datter endelig var trygge.
Men jeg stolede ikke på nogen. Jeg vidste, at det ville tage tid.
Så jeg ventede, før jeg begyndte at date.
Jeg har bestemt mig for at lægge fortiden bag mig.
Hvis du vil fremad, så må du gå videre-
-og ikke konstant tænke på fortiden og dvæle ved den.
Man er nødt til at komme videre i livet.
Men jeg tjekker altid for at se, hvornår han kan prøveløslades.
Han får fortsat muligheden, og kommer han ud i morgen-
-så kan jeg godt garantere, at han ville gøre det samme igen.
Tekst: Camilla Mills LinQ Media Group