Siitä on vaikeaa puhua. Todella.
On vaikea muistella sitä, ja kuinka se tapahtui.
Ajatella kaikkea, mitä jouduin kestämään hänen kanssaan.
Luulemme tuntevamme ihmisen, jonka kanssa asumme, mutta niin ei ole.
Kuvittelemme häntä joksikin muuksi mutta hän on joku, joka asuu talossa.
Joku, joka vaikuttaa viattomalta. Joku, johon luotamme.
Siitä on 30 vuotta. Kun muistelen sitä, sanon... vau.
Olin yksi onnekkaista.
KUN LINDA BERGSTROM SAI TIETÄÄ MIEHENSÄ TOIMISTA, -
HÄN PÄÄTTI PYSÄYTTÄÄ TÄMÄN.
Yritin lopettaa monta kertaa.
Hänen kaltaistensa ei voi antaa tehdä sellaista.
Huolehdin siitä, että hän joutuu vankilaan.
Tiesin joutuvani kiinni ennemmin tai myöhemmin.
Hän ei ole James, jonka kanssa menin naimisiin. Tämä on hirviö.
Minun on keksittävä mitä teen, jotta hän jäisi kiinni.
En ajatellut muuta kuin kostoa.
Hän tapasi pahimman vihollisensa, ja se olin minä.
MITÄ JOS LÄHEISIN IHMINEN...
...OLISIKIN PAHOLAINEN VALEPUVUSSA?
HUOMAISITKO MERKIT?
Kun tapasin Jamesin, olin 20.
Tapasin hänet tuttavieni kautta.
Ensitreffeillä puhuimme uskonnostamme, -
joka on molemmilla katolisuus.
James kertoi olleensa kuoripoika nuorena.
Hän puhui siitä ylpeänä. Hän vaikutti mukavalta ihmiseltä.
Sitten hän sanoi soittavansa pian. -Äiti! Minä vastaan.
Odotin soittoa parin päivän päästä, mutta hän soitti seuraavana päivänä.
Hei! James?
Jamesilla oli tapana soitella jatkuvasti.
Kun hän lähti töihin, hän soitti minulle lounastauolla.
Monestiko hän soittaa?
Perheeni ei pitänyt jatkuvasta soittelusta.
Aina, kun puhelin soi: "Taas se on hän!"
Tänä iltanako? Sopii.
"Voitko pyytää, ettei hän soittelisi koko ajan."
Minä en nähnyt siinä mitään väärää.
Hei. -Pidin heitä vain kateellisina, -
koska joku oli kiinnostunut minusta.
Siinä pojassa on jotain vialla.
Ehkä he aistivat jotain, jota minä en.
LINDA HUOMASI JAMES BERGSTROMIN SYNKÄN PUOLEN VASTA MYÖHEMMIN...
...MUTTA SIITÄ OLI OLLUT MERKKEJÄ.
Teimme kaikenlaista hauskaa, jota pariskunnat tekevät.
James toi minulle kukkia ja pieniä lahjoja.
Hän oli hyvin huomaavainen.
Mutta hänellä oli taipumusta mustasukkaisuuteen.
Kerran myöhään illalla olin sängyssä.
Puhelin alkoi soida. Enkä minä todellakaan...
Tiesin, että se oli James. En halunnut jutella.
Joten en vastannut.
Yhtäkkiä kuulin ulkoa auton äänen.
Kuului, miten renkaat ulvoivat.
Melkein kuin joku olisi polttanut kumia. Joku oli vihainen.
Kun katsoin ikkunasta, näin hänen sinisen lava-autonsa kaahailevan.
Ajattelin: "Se oli James."
Mitä olin tehnyt? Ehkä minun olisi pitänyt vastata puhelimeen.
Kahden minuutin päästä puhelin soi.
Kun puhelin soi, tiesin, että se oli hän.
Kun nostin puhelimen, hän sanoi: -
"Hei, James täällä." -Haloo?
"Oletko kunnossa?" "Olen. Oletko sinä?
Hän sanoi: "Olen. Pääsin töistä ja halusin nähdä, oletko kunnossa."
Olen ihan kunnossa. Olin nukkumassa.
Hän ei vaikuttanut hermostuneelta.
Hän oli rauhallinen, ikään kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Se hänessä oli outoa. Hän oli hyvin rauhallinen.
Odotin, oliko hänen äänessään suuttumusta. Ei ollut.
Onko kaikki varmasti kunnossa?
Hän oli kuin ei olisi tehnyt mitään.
En kysellyt mitään. Olimme kuin sitä ei olisi tapahtunut.
Mutta se tapahtui.
Aloin siitä lähtien nähdä häntä vihaisena.
Nähdään huomenna.
Silloin aloin huomata hänen äkkipikaisuutensa.
KUN JAMES LIITTYI LAIVASTOON, HÄN ESITTI LINDALLE VAATIMUKSEN.
Hän halusi mennä naimisiin ennen lähtöään.
Hän ei kosinut minua, vaan paremminkin käski.
Mutta halusin hänen luottavan siihen, että pysyisin hänen kanssaan.
Menimme oikeustalolle. Minä itkin.
En odottanut avioliittoa sellaiseksi.
Pidimme pienen seremonian, ja siinä se.
Neljä kuukautta naimisiin menon jälkeen hän lähti peruskoulutukseen.
Kun hän palasi koulutuksesta kävimme molemmat kuumina, -
koska emme olleet nähneet vähään aikaan.
Menemme makuuhuoneeseen ja alamme suudella.
Sitten hän...
Hän yrittää laittaa käteni selkäni taakse...
...ja suudella minua samaan aikaan.
Ihmettelin, että mitä tämä nyt on.
Mitä sinä teet?
Haluan vain kokeilla jotain.
Sitten hän kysyi minulta sitomisesta.
Hän kysyi, saisiko tehdä niin. Hän sanoi sitä leikiksi.
Halusin miellyttää häntä. Hän oli vasta palannut koulutuksesta.
Olin valmis melkein mihin vain, mitä hän halusi.
Mutta kun hän alkoi sitoa minua, se ei enää tuntunut leikiltä.
Saatat pitää siitä.
Näin hänen silmänsä.
Ne näyttivät kirkastuneen.
En ikinä unohda hänen ilmettään. En ollut ennen nähnyt sitä.
Se ei tuntunut oikealta. Sanoin, etten pidä siitä.
Pyysin lopettamaan.
Odota. Lopeta!
Mikä hätänä? -Hän lopetti heti ja oli pahoillaan.
En pidä tästä. -Odota.
Hän pyyteli anteeksi.
Mietin, mistä ajatus oli tullut.
"Mikä saa sinut haluamaan tällaista?"
Hän sanoi halunneensa kokeilla. -Sinun ei ole pakko, jos et halua.
"Anteeksi, anteeksi. En tee sitä toiste."
Luulin, etten enää joutuisi kohtaamaan sitä. Olin väärässä.
KUN JAMES ESITTI PYYNNÖN LINDALLE TOISTAMISEEN, HÄN MENI PITEMMÄLLE.
Muut naiset puhuivat miestensä tekemistä asioista.
Tuhmista jutuista kuulee puhuttavan -
ja ajattelin, että ehkä siinä ei ole mitään pahaa, ehkä vika on minussa...
Ja silloin annoin hänen sitoa minut uudelleen.
Hän sitoi minut x:n muotoon.
Käteni oli siis sidottu sängyn kummallekin puolelle -
ja jalkani oli sidottu kummallekin puolelle sängyn alaosaa.
Hän laittoi myös siteen suuhuni.
Ja sitten hän peitti myös silmäni.
Emme harrastaneet seksiä.
Hänelle riitti olla alushoususillaan -
ja hangata itseään minua vasten.
Aloin olla hyvin vihainen, ja...
Mitä vihaisemmaksi tulin, sitä kiihottuneempi hän oli.
Ja sitten yhtäkkiä kuulin liukuoven äänen.
Sanoin: "James?"
Hän kiersi ulos asuntomme sivulle -
ja vain katseli minua ikkunan läpi ollessani sidottuna.
Tai niin hän ainakin sanoi minulle.
Kuka tekisi niin? Kuka jättäisi vaimonsa ja lähtisi katselemaan?
Kiskoin tosissani kumpaankin suuntaan -
ja yritin päästä irti, varsinkin, kun tajusin hänen jättäneen minut.
Tunsin oloni todella haavoittuvaksi silloin.
Se ei ollut vitsi, se ei ollut hauskaa.
En todellakaan pitänyt siitä.
Sitten hän palasi, irrotti minut, ja siinä kaikki.
Missä sinä olit? Päästä minut irti!
Hän pyysi anteeksi, eikä ottanut asiaa enää puheeksi.
Se oli siinä.
Jälkikäteen tajusin, että ehkä hän teki sen -
nähdäkseen, pääsisinkö irti. Ehkä hän harjoitteli minulla.
2 00:11:20.840 -- 00:11:23.400 align:middle line:90% position:50% Tiesin, että minulla oli tarve.
Tarve tehdä mitä? -Olla naisten kanssa sillä tavalla.
Millä tavalla? -Kun he ovat sidottuina.
Hän oli hyvin onneton asepalveluksessa.
Luulen, ettei hän pitänyt siitä, koska sukellusveneessä ollessa -
ei tietenkään pysty etsimään uhreja.
Kun James palasi kotiin meriltä, -
hän sanoi, että hänen piti purkaa stressiä.
Hän kävi aina hölkkäämässä.
En nähnyt siinä mitään ongelmaa.
Hän lähti ulos, juoksi ja palasi. Kaikki tuntui olevan kunnossa.
Mutta se oli aina iltaisin. Noin seitsemän aikaan.
Lähdetkö lenkille nyt?
Jep.
Joskus hän palasi töistä ja vain makasi lattialla, -
koska hän oli niin väsynyt kaikesta työstä.
Luulin, että sinua väsytti. -Voin paremmin.
Silti hänellä riitti aikaa käydä juoksemassa.
En viivy kauan.
Eikä se haitannut minua, koska ajattelin sen lievittävän stressiä.
Uskon, että silloin hän alkoi kurkkia naapureiden ikkunoista sisään.
Juuri näitä vaatteita hän käytti.
Hän kampasi tukkaansa, jotta voisi käydä lenkillä.
Hän harjasi tukkaansa jatkuvasti.
Minua kuvottaa katsoa tätä kuvaa -
koska tiedän, että hän valmistautuu etsimään jotakuta.
On kuvottavaa nähdä hänet.
ERÄÄNÄ ILTANA LINDA SAI JAMESIN KIINNI ITSE TEOSSA.
James on ihminen, joka...
Kaiken talossamme piti olla tarkalleen tietyllä tavalla.
Hän vei roskat joka päivä.
Oli roskia vähän tai paljon. Hänen piti aina viedä roskat.
Yhtenä iltana roskia viedessään hän viipyi ehkä viisi minuuttia, -
vaikka jätesäiliö on aivan talon nurkalla.
Menin jätesäiliön luo katsomaan. -James.
Olisin voinut vannoa, -
että olin nähnyt hänen katsovan ikkunasta sisään.
Ihmettelin, mitä hän puuhasi.
Mitä sinä teet? -Näin tämän. Mitä pidät?
Hän poimi maasta ikkunaverkon.
"Hei, tässä on ikkunaverkko. Tarvitsemme tällaisen."
Taitaa olla oikean kokoinen. -Hetkinen...
Sanoin: "Hetkinen. Katselitko sinä ikkunasta sisään?"
Odotahan. Mitä täällä tapahtuu?
Hän sanoi, ettei ollut katsellut ikkunasta vaan hakenut verkon, -
koska tarvitsimme sellaisen. Sanoin, että uskoin nähneeni hänet.
Hän sanoi, ettei ollut tehnyt mitään.
Johan minä sanoin.
Jatkoin kyselemistä, ja hän alkoi suuttua.
Hän sanoi, että voimme koputtaa ovelle ja voin kysyä asukkailta.
En halunnut tehdä siitä isoa juttua, koska en ollut täysin varma asiasta.
Minulla ei ollut todisteita ja totesin vain, että hyvä on.
Ehkä hän ei katsonutkaan ikkunasta. Ehkä hän oli siellä sen verkon takia.
Toivon, että olisin luottanut vaistooni, -
mutta ei ole syytä epäillä ihmistä, jonka kanssa on naimisissa.
SITTEN LINDA ALKOI HUOMATA MUITA OUTOJA TAPAUKSIA NAAPUREIDEN KANSSA.
Aamuisin avasin ikkunaverhot -
ja aina katsoessani alas siellä oli tyttö, -
joka katsoi ylös asuntoomme.
Hän katsoi suoraan kohti asuntoamme -
ikään kuin olisi etsinyt jotakuta.
Se tuntui pahaenteiseltä.
Miksi hän teki niin? Mikä syy hänellä oli?
Mitä katsot? -Alhaalla on nainen.
Kysyin Jamesilta, tiesikö hän siitä mitään.
Hän sanoi, ettei tiennyt mitään.
En.
Siinä oli jotain outoa.
Myöhemmin sillä viikolla ollessani makuuhuoneessa -
kuulin huutoa alakerrasta.
James oli tulossa ylös -
ja kysyin häneltä, mitä oli tapahtunut.
Mitä se huuto oli?
Hän sanoi, että se oli alakerran pariskunta.
Hän sanoi miehen syytelleen häntä. -Mistä asiasta?
Kysyin, mitä hän tarkoitti. -Ei se mitään ole.
Hän ei kertonut tarkemmin. Hän sanoi vain riidelleensä miehen kanssa.
Unohda se. -Hän nousi autoon ja ajoi tiehensä.
Hänen lähdettyään koputin miehen oveen.
Kysyin, voiko hän selittää.
Hän sanoi: "Kyllä. Miehesi ahdistelee vaimoani."
Uskoin häntä koska näin, miten hän käyttäytyi.
Hänen liikkeensä, hänen ilmeensä...
Mies oli hyvin hermostunut.
Myöhemmin sanoin Jamesille kotona:
"Riitelittekö siitä, että kuulemma ahdistelet alakerran tyttöä?"
Puhuin naapurin kanssa. Olet kuulemma vainonnut naista.
Hän sanoi, ettei ollut, ja että koko juttu oli keksitty.
Sitten hän alkoi suuttua minulle.
Ehdotin, että menemme alakertaan selvittämään, onko se totta.
Puhutaan heille. -Minun ei tarvitse puhua heille!
James, mitä sinä teet?
Sitten James suuttui. Hän huusi ja töni minua.
Puhun totta!
Mitä enemmän häntä epäilin, sitä väkivaltaisemmaksi hän kävi.
Päästä minut!
Hän löi minua.
Hän sanoi syyksi sen, etten kuunnellut häntä.
Hän sanoi, ettei tekisi sellaista.
"Jos ajattelet tuollaisia, lyön niin kauan, että uskot minua."
"Jos uskot minua, en enää lyö."
Hänellä ei mielestään ollut anteeksi pyydettävää.
Silloin totesin, että se oli liikaa.
Minun oli ajateltava asiaa eri tavalla.
Kuka tämä ihminen oli? Minulla ei ollut aavistustakaan.
Tiesin, että hänellä oli ongelmia. Hän ei pystynyt estämään itseään.
Hän oli kuin saalista etsivä leijona.
Jokin söi häntä sisältä.
Uhrit, kun tein tätä...
Yritin rauhoitella heitä mutta ymmärrän, miksi he pelkäsivät.
Mutta tarkoitukseni ei koskaan ollut satuttaa ketään.
Aiemmin olin ikävöinyt häntä hänen lähtiessään merille. En enää.
Silloin hankin työpaikan.
Päätin lähteä työskentelemään päivähoitoalalle.
Mies oli kävellyt naisen makuuhuoneeseen keskellä yötä.
Olin päiväkodissa ja kävelin yhteen huoneeseen.
Yhdet naiset puhuivat jostakin tirkistelijästä.
Mitä on tekeillä? -Miehellä oli kommandopipo. Ja oli tehty raiskaus.
Se on luultavasti sama mies.
He sanoivat: "Linda, sinun on lukittava ovet -
ja ikkunat, koska joku on liikkeellä."
Se meni toisesta korvasta sisään ja toisesta ulos. "Ei niin käy minulle."
Lukitse ovet ja pane hälytin päälle. -Minä vastaan.
Mutta sitten James soitti minulle veneestä ja käski lukita ovet -
ja ikkunat, koska ulkona liikkuu joku kommandopipossa -
katselemassa ikkunoista sisään.
Oudointa on, että hän puhui itsestään.
Minulla ei ollut aavistustakaan, että tekijä oli hän itse.
Hän soitti itse kertoakseen, että varoisin häntä.
Häntä. Sehän on hullua.
Hyvä on. Hei.
Oli paljon pieniä varoitusmerkkejä, jotka päätin jättää huomiotta, -
koska epäilin itseäni.
Ajattelin vain, ettei se ollut mahdollista, mutta oli se.
SITTEN ERÄÄNÄ PÄIVÄNÄ LINDAA ODOTTI JÄRKYTTÄVÄ YLLÄTYS.
Palasin töistä kotiin, -
ja asunnossani oli kaksi tuntematonta miestä.
Kaikki oli myllätty. Sohvatyynyt oli heitetty sinne tänne...
Talo oli pengottu. -Ei hätää.
Yksi miehistä näytti virkamerkkinsä ja sanoi olevansa poliisista.
He olivat rikospoliisista.
He selittivät, että James oli pidätetty aamulla.
Mitä hän teki?
Teidän kannattaa ehkä istuutua.
Hän oli katsellut 53-vuotiaan naisen riisuutumista ikkunasta.
Hetkinen nyt...
He jatkoivat ja kertoivat epäilevänsä, että James oli -
se kommandopipossa oleva henkilö. Se liikkeellä oleva raiskaaja.
Hänen käyttäytymisensä täsmää tällaiseen juttuun.
Sanoin: "Hetkinen nyt. Ei... Tämä on järjetöntä."
"En usko. Ei, ei, ei, ei."
Uskoin tirkistelyn, mutten uskonut häntä raiskaajaksi.
He kertoivat, että eräs nainen oli raiskattu aseella uhaten.
He kysyivät, omistiko James asetta.
Omistaako miehenne tuliasetta?
Kerroin, että hänellä oli pistooli.
He sanoivat, että hän oli väittänyt, ettei omista asetta.
Sanoin hänen omistavan.
Saman tien tajusin, että hän oli valehdellut poliisille.
En tiennyt, miksi, -
mutta siitä olin varma, etten enää tuntenut häntä.
En tiennyt, kuka James oli.
En tiennyt, mitä aseelle oli tapahtunut.
Hän oli kai hävittänyt kaiken, -
joten poliisilla ei ollut tarpeeksi todisteita hänen pidättämisekseen.
Okei, tämä alkaa olla selvä.
Hänet vapautettiin laivastoon, -
ja laivasto halusi hänet pois, joten hänet vapautettiin palveluksesta.
Olin aikeissa jättää hänet, mutta sitten sain tietää olevani raskaana.
Se muutti kaiken. Mietin, mitä tekisin.
2 00:23:19.280 -- 00:23:24.360 align:middle line:65% position:50% Kun hänet pidätettiin, poliisi sanoi, että jos löytäisin mitään, -
minun pitäisi soittaa heille, ja he hakisivat sen.
Halusin löytää jotain, jonka voisin antaa poliisille.
Päätin tutkia auton.
Tutkin hansikaslokeron, penkit -
ja takakontin.
Etsin todisteita, ja löysinkin köyttä -
ja ilmastointiteippiä.
Menin heti Jamesin vanhempien luo ja sanoin: -
"Katsokaa. Eikö tämä todista, että Jamesilla on jotain tekeillä?"
Yritin selittää heille, ettei hän ikinä muuttuisi.
Hänen äitinsä sanoi: "Anna ne minulle. Näytän ne hänen isälleen."
"Antaa hänen isänsä hoitaa asia." Hänen isänsä ei tehnyt mitään.
Kukaan ei puhunut siitä.
Tajusin, ettei Jamesin perhe auttaisi lainkaan.
SINÄ PÄIVÄNÄ LINDA KUULI JÄRKYTTÄVÄN TARINAN, JOKA MUUTTI KAIKEN.
Kun puhuin Jamesin perheenjäsenille, he kertoivat...
Meidän pitää kertoa sinulle jotain. Olisi pitänyt kertoa jo kauan sitten.
Minulle kerrottiin, -
että hän oli hyväksikäyttänyt erästä perheenjäsentä vuosikausia.
Emme tiedä kaikkia yksityiskohtia, mutta siihen liittyi sitomista.
Hän oli alkanut sitoa häntä täysin samalla tavalla kuin sitoi minut.
Hänellä oli ollut alushousut jalassa, -
ja hän teki aivan samoin kuin teki minulle.
Ja hän selvisi aina seuraamuksitta.
Hän ei ole James, jonka kanssa menin naimisiin. Tämä on hirviö.
Ja tiesin, ettei asiaa voisi korjata.
Hän oli tehnyt niin aina.
Se oli jotain, joka oli istutettu häneen.
Joten oli vain ajan kysymys, ennen kuin hän tekisi sen uudelleen.
En halunnut saman kuvion jatkuvan, -
joten sillä hetkellä päätin huolehtia siitä, että hän päätyy vankilaan.
Sanoiko kukaan koskaan mitään? -Emme me voineet.
Pyysin heiltä apua. Oli vain minun sanani hänen sanaansa vastaan.
Minulla ei ollut todisteita, hänen äitinsä oli vienyt ne -
ja luultavasti hävittänyt ne.
Pyysin heitä mukaani kertomaan asiasta, -
jotta hän päätyisi vankilaan. Muuten hän satuttaisi jotakuta.
Teidän on tultava poliisin luo.
Mutta he pelkäsivät. "Tiedätkö, mitä hän tekisi, jos pääsisi vapaaksi?"
"Hän tappaisi meidät. "Emme voi tehdä sitä. Pelkäämme häntä."
Minä pyydän! -Anelin heitä auttamaan.
"Kertokaa siitä. Hän tekee sen muuten uudestaan."
Sinun pitää lähteä. Häivy hänen luotaan.
Mutta kukaan ei puhuisi, -
koska hän piti heitä kaikkia otteessaan.
Hänet on pysäytettävä.
Sitten ajattelin vain, -
että minun on keksittävä, miten saan hänet jäämään kiinni.
Miltä sinusta tuntuu, kun olet sitonut heidät, James?
Se on hyvin jännittävää. Olen jännittynyt ja innoissani.
Ja kiihottunut.
Ja hermostunut ja peloissani, kaikkea yhtä aikaa.
Tämä on kuva minusta ja tyttärestäni, kun hän oli pieni.
En halunnut Jamesia hänen lähelleen. Minun oli suojeltava häntä.
Olisi ollut siunaus, jos James olisi pidätetty ennen syntymää, -
mutta niin ei käynyt.
Se antoi Jamesille tilaisuuden lähteä kaduille.
Hän palasi normaalirutiiniinsa heti lapseni syntymän jälkeen.
Menimme sairaalaan, ja heti lapsen synnyttyä -
James oli valmis lähtemään. Saman tien.
Minne menet?
Käyn vain kotona hakemassa tavaroita.
Selvästi hänen oli päästävä tyydyttämään tarpeensa.
Etkö voi viipyä pitempään? -Tiesin, etten voisi mitään.
Miksi? Et sinä minua tarvitse.
En voinut enää pitää häntä silmällä, ja hän tarttui tilaisuuteen.
James! -Hän viipyi vain viisi minuuttia ja lähti.
Olet kunnossa. -Miten hän saattoi todistaa tyttäreni syntymää, -
ja sitten kääntyä ja lähteä etsimään uhria.
Tiesin, että sairaalasta lähdettyään -
hän aikoi tehdä jotain. En tiennyt, mitä, -
mutta tiesin, että joku saattaisi vahingoittua.
Näytti siltä, ettei häntä voitu pysäyttää.
LINDALTA VEI KAUAN LÖYTÄÄ TODISTEET SIITÄ, ETTÄ JAMES SAALISTI NAISIA.
Tämä kuva on otettu halloweenina.
En halunnut kiertää ovelta ovelle hänen kanssaan.
Se huolestutti minua koska silloin hän selvittäisi, -
kuka asui missäkin naapurustossamme.
Hän piteli tytärtäni, koska halusi näyttää ystävälliseltä isältä.
Hän käytti sitä tilaisuutena -
koputella oville nähdäkseen, kuka oven avaisi.
Silloin hän näkisi asukkaan, joka voisi olla mahdollinen uhri.
Eräänä iltana James ei palannut kotiin.
Puhelin soi. Se oli James.
Hän sanoi, -
että hänet oli pidätetty ja että minun pitäisi hakea hänet putkasta.
Sanoin: "Ai, jäit vihdoin kiinni."
Hän vastasi: "En. Se ei ole sitä, mitä luulet."
"Se johtui siitä, ettei minulla ollut vakuutusta -
ja yksi autoni tarroista ei ollut enää voimassa."
"Sen takia minut pysäytettiin."
"Tule hakemaan minut, mutta älä hae autoa."
"Onko selvä? Minä haen auton."
Tajusin, että autossa oli jotain, jota hän ei halunnut minun saavan.
Kun hain auton varastolta, -
löysin sieltä kommandopipon ja ilmastointiteippiä.
Loistavaa. Löysin vihdoin jotain, enkä voinut koskea siihen, -
koska silloin hän väittäisi minun panneen sen autoon.
Siispä soitin poliisille.
Kaikki on juuri niin kuin löysin.
Kun konstaapeli tuli ja tutki auton, -
hän löysi takakontin perältä lelupistoolin -
ja lisäksi käsiraudat.
Konstaapeli kysyi, mitä oli tekeillä.
Selitin, että James käytti sitä raiskatessaan, -
ja että se oli todiste siitä.
Konstaapeli antoi korttinsa ja lupasi ottaa yhteyttä.
Se suututti minua, koska tuntui siltä, ettei ketään kiinnostanut.
En ymmärtänyt, mikä siinä kesti.
Selvitämme asiaa.
Ihmettelin, mitä muuta voisin tehdä.
Myöhemmin selvisi, ettei häntä pidätetty, -
koska todisteita ei ollut tarpeeksi.
Tämä on kuva Jamesista.
Kaikki menee hänen mielensä mukaan. Sen näkee hänen naamastaan.
Hän uskoi, ettei häntä voi pysäyttää. Hän selviää kaikesta.
Eikä mitään tapahdu.
Tässä vaiheessa riitamme pahenivat entisestään.
Se oli käännekohta. Ei voinut tietää, mitä tapahtuisi.
Oli vaikeaa asua sellaisen ihmisen kanssa.
Entä hänen yläpuolellaan oleva risti?
Kun aloimme seurustella, hän puhui vain kirkosta ja siitä, -
miten katoliset eivät tee sitä tai tätä.
Kai se oli vain näyttelemistä. Hän teeskenteli olevansa hyvä mies.
Hän käytti ristiä, tai Jumalaa, keinona oikeuttaa tekonsa.
Mikä pelkuri.
Meillä kaikilla on uskomme ristiin, ja mitä se merkitsee.
Mutta hän vääristi sen eri suuntaan.
Pahaan suuntaan.
Virne hänen kasvoillaan kertoo kaiken.
LINDA PÄÄTTI, ETTÄ AINOA TAPA PYSÄYTTÄÄ JAMES ON TEHDÄ UHRAUS.
Kohtasin hänet.
"Tiedäthän, että olet vaarallinen?"
Tämän on loputtava, James.
Hän oli samaa mieltä. "Tiedän, että minut on pysäytettävä."
Hän myönsi minulle tekonsa. -Tiedän.
Muistan kehottaneeni häntä palkkaamaan prostituoidun.
"He tekevät, mitä haluat. Mikset tee niin?"
Joku, joka suostuu. -En halua sitä.
Hän sanoi, ettei se ole sama asia. Ettei halua ketään, joka suostuu.
Niin hän sanoi.
Se ei tunnu miltään, jos he teeskentelevät.
Häntä kiihotti valta.
Heidän sitomisens