-Jeg prøver å finne mening med livet. -Intervju én, opptak én.
Smerten er en veldig tung følelse.
Det er vanskelig å komme ut av smerten. Vanskelig å takle.
På en måte frakobler jeg meg.
For jeg vil ikke bryte sammen. Jeg vil ikke gråte.
Jeg prøver... Beklager.
Ta meg sammen så godt jeg kan.
Jeg vil ikke gråte. Jeg har grått så mye.
Jeg er lei av å gråte. Jeg vil ikke gråte mer.
Jeg vil at smerten forsvinner, men den gjør aldri det.
Man lærer å leve med den. Beklager.
Jeg vil bare ikke ha vondt lenger.
FAITH GREEN HAR ENNÅ IKKE KOMMET SEG
ETTER DET EKSMANNEN GREGORY GREEN GJORDE
Jeg kan ikke tro at jeg gjorde dette.
Men jeg kom til et punkt hvor jeg ikke kunne snu.
Bare en fullstendig gal-
-og besatt person kan gjøre noe sånt.
Mange kommer til å få sjokk.
Jeg visste at jeg kom til å gjøre noe.
Og det var det.
Han var et monster i forkledning. Det var noe galt med ham.
Jeg er så lei for det. Jeg er lei for det.
Hvordan kunne jeg gjøre det? Ingen ville forstå
HVA OM PERSONEN SOM STO DEG NÆRMEST...
...VAR ET MONSER I FORKLEDNING?
VILLE DU OPPDAGET DET?
Jeg møtte Greg i min fars kirke da jeg var 14 år gammel.
Jeg var alltid forelsket i ham. Han er ti år eldre enn meg.
Det var et område med benker-
-hvor vi pleide å snakke sammen etter gudstjenesten.
Han gikk i kirken vår en stund, og så var han helt borte.
Jeg visste ikke hvorfor. Men etter hvert som årene gikk-
-hørte jeg at han sonet en fengselsstraff.
Men jeg visste ikke for hva.
Så traff jeg ham ikke igjen før jeg var i trettiårene.
Da faren min ble pastor, jobbet han med prøveløslatte.
Sånn fikk jeg kontakt med Greg igjen.
Far hjalp Greg da han slapp ut av fengsel.
Han gir visdom til de vise og kunnskap så man kan forstå.
Jeg var i kirken.
Jeg huser at han satt et par rader bak meg.
Jeg hadde de samme sommerfuglene i magen.
Jeg tenkte: "Han er så kjekk".
Han avslører dype, skjulte ting.
Vi snakket etter kirken og det utviklet seg videre.
-Greg? -Ja?
Det er lenge siden. Du husker meg sikkert ikke.
Han visste ikke hvem jeg var før jeg sa det.
Herregud! Faith? Jøss!
Han sa: "Du har vokst opp." Sånne ting.
Mamma, vi er sultne.
Jeg hadde to barn og var singel.
Kara og Chadney var rundt åtte og ti år gamle.
-Du er mor nå? -Ja.
Kara, Chadney. Dette er Greg.
Gregory var flink med Kara og Chadney.
Han virket sjarmerende og opptrådde som en gentleman.
Jeg følte at jeg kunne være i et forhold med ham.
Til slutt lot jeg ham flytte inn, og vi hadde det bra.
Jeg spurte ikke far om prøveløslatelsen.
Jeg vet folk har en fortid. Og de forandrer seg.
De prøver å skape et bedre liv for seg selv.
Men hvis jeg hadde visst alt,-
-ville jeg ikke gitt ham sjansen til å date meg.
Jeg ville gått en annen vei.
DA FAITH TRAFF GREGORY IGJEN
TRODDE HUN AT PROBLEMENE HANS LÅ BAK HAM
MEN TING TYDET PÅ NOE ANNET
I begynnelsen føltes det som et normalt forhold.
Jeg visste at han hadde sonet. Han gikk ikke i detalj.
Jeg husker at jeg ville finne mer informasjon, men fant ingenting.
Det jeg var klar over, og som alle i strøket visste,-
-var at det var selvforsvar. Det var det alle trodde.
Det var ikke et tema før jeg spurte ham om det.
Kan jeg spørre deg om noe?
Han gikk ikke inn i detalj.
-Hva vil du vite? -Hva som skjedde.
Gregory og ekskonen kranglet og dyttet hverandre.
Det gikk ut av kontroll.
Da han dyttet henne, falt hun og slo hodet. Hun døde.
Men han sa det var i selvforsvar.
Han ville forhindre henne i å slå til ham.
Jeg trodde det var sant.
Jeg visste ikke hva jeg skulle tro. Jeg presset ham ikke om saken.
Det føltes som han ville glemme det. Det var da greit.
Han ville ikke snakke om det.
-Kan vi la det ligge? -Klart.
Jeg burde nok ha gravd litt mer.
Jeg på det tidspunktet ville jeg ikke overbelaste ham.
Jeg hadde ingen grunn til ikke å tro på Greg.
Greg virket avslappet og rolig. Han ville ingen noe vondt.
Og hvis det hadde vært veldig ille, ville de ikke ha sluppet ham fri.
Jeg trodde Greg var rolig, litt sky og innadvendt.
Jeg trodde ikke han hadde noen hemmeligheter.
FAITH FIKK EN UROVEKKENDE FØLELSE NÅR DET GJALDT GREG
SOM HUN IKKE KUNNE FORKLARE
Når jeg ser tilbake, var det noen tegn som jeg ikke oppfattet.
Jeg husker at jeg var urolig, men jeg visste ikke hvorfor.
Det føltes som om Greg var for stille.
Det alltid rart at han ikke ville snakke i det hele tatt.
Selv innadvendte mennesker snakker iallfall litt.
Det var ikke noe han gjorde som ga meg en dårlig følelse.
Det var en tanke eller kanskje en magefølelse.
Det var noe som ikke stemte. Men jeg visste ikke hva det var.
Jeg går på kjøkkenet og henter drikke. Vil du ha noe?
Personligheten hans endret seg. En gang satt vi i sofaen.
Jeg gikk ut, og da jeg kom tilbake var han i et helt annet humør.
Hva skjedde mellom da jeg gikk fra stuen-
-til soverommet og kom tilbake igjen?
-Går det bra med deg? -Ja.
Jeg tror det var begynnelsen på hva enn som foregikk-
-der han forsøkte å kontrollere seg selv.
-Har jeg gjort noe? -Nei.
-Du må snakke med meg. -Sa jeg ikke at det gikk bra?
Jeg husker at jeg følte at noe var galt.
Jeg kan ikke beskrive det. Men jeg så ikke noe galt.
Jeg hadde det bare på følelsen.
Det var da jeg brøt fullstendig med Gregory.
Og jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Men jeg visste at noe ikke stemte.
Vi gikk hver vår vei.
Kort etter fant jeg ut at jeg var gravid med Koi.
Da jeg ble gravid, ga jeg forholdet en ny sjanse.
Det virket som om Gregory ville forplikte seg.
Det virket som han var fornøyd og klar for det.
FAITH OPPDAGET AT GREG HADDE ET PROBLEM MED TEMPERAMENTET
Første gang jeg så temperamentet hans-
-var da han hang opp gardinstenger.
Da han flyttet inn, spurte jeg om han kunne henge opp noen gardiner.
Han prøvde, men slet litt med det.
Pokker!
Jeg så ikke på det som et varselsignal.
Men Kara sa til meg: "Hvorfor er han så sint?"
Faith kommer hjem med denne dumme greia, og så må jeg fikse det.
Jeg sa: "Noen ganger når folk prøver å gjøre noe,-
-blir de frustrerte. De håndterer det forskjellig."
Han virket så trist.
På meg virket det normalt. Men Kara så noe annet.
Folk reagerer forskjellig på ting. Han er bare litt frustrert.
Hun så noe mer enn jeg så.
Sinnet hans skinte gjennom, og jeg så det ikke.
Hva? Skal der se på, eller skal dere hjelpe meg?
Greit.
Når man tenker tilbake, stikker det seg frem.
Jeg så ikke sinne. Jeg var kanskje blind.
Men jeg så ikke det. Hun så noe helt annet enn meg.
-Det er gal ende. -Snu den.
Du ga meg den enden.
Når jeg ser tilbake, føler jeg at hun var inne på noe.
Senere skjønte jeg, da jeg leste dagboken hennes,-
-at hun alltid hadde følt at noe ikke stemte.
Dagboken til Kara.
Her står det: "Jeg liker ikke Greg. Mor er besatt av ham.
Det er noe som ikke stemmer med Greg.
De snakker om å gifte seg. Jeg vil ikke kalle ham pappa.
Det er som om alle elsker ham bortsett fra meg.
Det virker ikke som han... Jeg kan ikke forklare det."
Jeg visste aldri hvordan hun følte det.
Jeg husker ikke at hun uttrykte-
-at hun ikke likte ham eller ikke ville være rundt ham.
Det får meg til å lure-
-hvorfor hun ikke kom til meg.
Jeg skulle ønske jeg kunne ha snakket mer med henne-
-om følelsene hennes.
Men jeg visste at det var noe som ikke stemte med ham.
2 00:12:27.760 -- 00:12:30.920 align:middle line:90% position:50% Jeg liker ikke det jeg har gjort. Jeg kommer til å få mareritt.
Jeg kommer til å ha vonde drømmer. Det er vanskelig for meg.
Koi ble født den 28. oktober 2010.
Da Koi ble født, var Greg lykkelig. Men det varte ikke lenge.
Vi giftet oss i desember 2010. Jeg snakket med far om det.
Han sa det var greit for ham så lenge vi gikk til en terapeut.
Normen i fars kirke var at hvis man ville gifte seg,-
-måtte man gå i terapi i ett år.
Etter den samtalen, sa ikke far noe mer til meg.
Han hadde ingen spørsmål eller bekymringer.
Når jeg tenker tilbake, føler jeg at far burde ha sagt noe.
Vi giftet oss og gikk i terapi en stund.
Men så virket han så fjern.
At jeg hadde barn, utløste noe i Greg.
Han hadde alltid ønsket seg barn.
Han trodde kanskje han ville ha barn, men da vi fikk dem-
-følte han kanskje at det ikke var det han ville likevel.
Jeg tenkte han gikk gjennom noe.
Jeg visste ikke hva. Han ville ikke snakke om det.
Jeg vet ikke hva han slet med. Men det bekymret meg.
Jeg planla å forlate ham, men fant ut at jeg var gravid igjen.
Så da tenkte jeg: "Jeg prøver å få det til å fungere."
Kaleigh ble født 5. september 2012.
Etter at jeg fikk Kaleigh, oppførte han seg rart.
Selv da jeg var på sykehuset. Og da jeg kom hjem med Kaleigh-
-ville han egentlig ikke ha noe med henne å gjøre.
Jeg vet. Jeg kommer, lille baby.
Han var veldig fraværende.
Greg, kan du hjelpe meg? Se om en av dem må skiftes på. Greg!
Da jeg spurte hva som var galt, sa han at han ville ha en gutt.
Jeg sa: "Jo, men du har en jente. Vær glad for at hun er frisk.
Det er ingenting galt med henne. Du skal elske henne likevel."
Hører du på meg? Hallo?
Selv om det plagde meg, ga jeg ham plass og lot ham være.
Når jeg ser tilbake på det nå, var det et varselsignal.
Fordi det var en personlighetsforandring.
Greit.
Som om man ikke vet hvem man har med å gjøre.
DA BARNA BLE STØRRE
BEGYNTE DE Å SE GREGS MØRKE SIDER
Jeg så endringer. Ting jeg syntes var ubehagelig.
Og jeg forsto ikke hvorfor det skjedde.
En gang kom Kaleigh inn i rommet med en loff-
-fordi hun ville ha brød og smør.
Jeg sa: "Ett sekund", fordi jeg var opptatt.
Jeg sa: "Legg brødet tilbake, så kommer jeg og lager mat til deg."
Da jeg kom på kjøkkenet, hadde hun knust loffen.
Hva pokker er dette? Gjorde du dette? Svar!
Plutselig tar han hånden sin-
-og slår henne hardt på låret. Det var så kraftig.
Bruk hjernen. Tenk før du gjør noe.
Det hendte at han var slem mot henne.
Hei! Hva pokker feiler det deg?
Hun løp på rommet sitt.
Jeg husker at jeg kjeftet på ham.
Hvis du slår henne igjen, tar jeg jentene med meg og drar.
Jeg husker at Koi satt der. Hun var veldig redd.
Hun merket sinnet hans. Jeg vet hun ikke likte å se ham-
-når sinnet hans kom frem. Jeg vet at hun ble redd.
Hun bare sto der. Når jeg tenker tilbake,-
-føler jeg at Koi hadde sett sinnet hans før.
Ikke vær redd.
Noen ganger tok jeg henne i å bite negler.
Det var vanen hennes.
Jeg tror hun bet negler fordi hun var redd for farens temperament.
For hun hadde ikke bitt negler før det.
Jeg kan ikke huske at han noen gang på om unnskyldning.
Jeg vurderte om vi alle skulle gå i terapi,-
-fordi jeg følte at man ikke han stå i en dårlig situasjon.
Jeg tror jeg ville forlate, men jeg kunne ikke.
Jeg sa: "Jeg sparer penger slik at jeg kan flytte."
Det var begynnelsen. Jeg forberedte meg på å forlate.
MENS FAITH VURDERTE Å FLYTTE
KOMMER HUN HJEM EN DAG OG OPPDAGER NOE FORFERDELIG
Jeg kom hjem fra jobb.
Så snart jeg åpnet døren, kjente jeg lukten av gass.
Jeg kunne se komfyren. Knottene var vridd.
Jeg tenkte: "Hva foregår?"
Jeg tenkte: "Lukter han ikke gassen?"
For jeg merket det straks jeg kom inn i huset.
Hva er det som skjer her?
Han var i stuen. Han bare satt i stuen som ingenting.
Jeg sa: "Hvordan kan du sitte der når det lukter gass?"
Han sa: "Kanskje Kara slo på gassen.
Eller kanskje det var Koi."
De vet at de ikke skal røre komfyren.
Han antydet at det var barnas skyld.
Jeg sa: "Nei, det kan det ikke være."
Hva snakker du om? Det gir ingen mening.
Etter litt frem og tilbake sa han: "Jeg slo på gassen".
Han sa til meg at han tenkte på å ta livet av seg.
Jeg tror det er bedre å avslutte alt sammen.
Men jeg sa: "Hvorfor gjorde du det?"
"Hva er så ille at du vil ta livet av deg?"
Jeg prøvde å få ham til å forklare mer, men han ville ikke.
Jeg visste ikke hva jeg skulle si, så jeg prøvde å bevare roen.
Det skremte meg. For tenk om-
-jeg kom hjem og huset hadde gått i luften?
Hvis du ikke vil være her, så er det greit.
Jeg sa: "Gjør det et annet sted uten barna våre."
Hva om jentene ble syke? Bryr du deg i det hele tatt?
Det brydde han seg ikke om.
Hva enn han tenkte i hodet sitt, så brydde han seg ikke.
Hva gjør jeg nå?
Etter hendelsen med gassen, fikk jeg ikke sove.
Jeg følte at det var ute av kontroll.
De ble klart for meg at jeg måtte forlate.
Jeg skulle bare ønske jeg fikk en sjanse tidligere.
Jeg tror den dagen med gassen-
-var Gregorys første forsøk på å iverksette planene sine.
Vi bestemte oss for å ta barna til vannparken.
Vi tok jentene med. De eldste to ville gjøre noe annet.
Så vi tok de minste med oss. Koi og Kaleigh. Vi var der.
Vi hygget oss og spiste frokost.
Og han sier til meg: "Hva om det bare var oss fire?"
Det ville vært fint om det alltid var som dette.
-Hva mener du? -Bare vi fire. Sammen.
Da Gregory sa det, mente han jentene, meg og ham.
Uten Kara og Chadney.
Jeg så på ham og sa: "Det er ikke bare oss fire. Hvorfor sier du det?"
Hva med Kara og Chadney?
Det er barna mine. De skal ingen steder.
Vil du at jeg sender dem bort?
Jeg tror han ikke ville ha Kara rundt seg.
Kara var typen som sa hva hun mente.
Hun fortalte meningen sin. Det var litt annerledes med Chadney.
Chadney var eldre. Det virket alltid som om han likte Chadney.
Sønnen min likte ham.
Da Gregory sa at han ville det skulle være oss fire, plaget det meg.
Jeg forsto ikke hvordan han kunne spørre meg om det.
Hvordan våger du? Jeg ble veldig fornærmet.
Det er seks av oss, ikke fire.
Jeg sa: "Bare glem det, for vi er seks stykker."
Bare forstå at vi er alle en familie.
Han likte ikke svaret.
Jeg visste ikke der og da hva det dreide seg om.
Når jeg ser tilbake på det, tror jeg at Greg la en plan.
For at det skulle bli bare oss fire.
GREG BLIR MER OG MER UBEREGNELIG OG FAITH BEGYNNER Å BLI REDD HAM
Etterhvert ble Gregory sintere og sintere.
Det ble verre.
Vi skal være sammen om dette.
Det kom til et tidspunkt der han visste at vi gled fra hverandre.
Det var da det virket som om han skulle bli enda sintere.
-Jeg kan ikke oppdra barna alene. -Jeg ba deg la meg være i fred.
Jeg husker han slo meg i ansiktet. Jeg hadde ryggen mot veggen.
-Bare hold kjeft! -Stopp, Greg!
En annen gang vekket han meg mens jeg sov.
Søvnberøvelse var en måte han pinte meg på.
Jeg følte meg utrygg en natt. Jeg husker at jeg sov i sengen.
Jeg hadde på meg badekåpe. For å beskytte meg selv-
-hadde jeg noen blyanter i lommen på badekåpen.
Hvis Gregory gjorde meg noe, vekket meg opp-
-og prøvde å ta tak i meg, kunne jeg stikke ham med blyantene.
Den natten følte jeg at han kunne bli voldelig.
Jeg visste at jeg måtte dra. Det var det ene etter det andre.
Jo mer det skjedde, desto mer tenkte jeg-
-at jeg ikke ville mer. Jeg kunne ikke bli der.
Jeg merket det på ham. Jeg måtte dra.
Barna sa: "Mor, når skal vi dra?" Jeg forsikret dem-
-at vi skulle dra når siste skoledag var ferdig.
Vi pakket sammen på to timer og dro.
Jeg ringte Greg og fortalte at jeg hadde flyttet ut.
Jeg husker at han ble sint. Jeg tror han la på.
Og får jeg visste ordet av det, slo han av mobiltelefonene våre.
2 00:23:55.800 -- 00:23:59.200 align:middle line:90% position:50% Jeg sa til dem: "Jeg han ikke forandre det nå.
Jeg kan ikke gå tilbake.
Jeg er lei for det. Jeg må igjennom dette."
Det var det jeg fortalte dem.
Greg og jeg var separert i rundt to år.
Det var en stund da vi ikke var sammen.
Gregory kontaktet meg. Han ville treffe jentene.
Men da vi skulle møte ham, ville han møtes på et øde sted-
-hvor det ikke var noen. Det gjorde meg urolig.
Jeg husker at jeg så meg rundt. Det var ingen andre der.
Han velger steder hvor det ikke er noen.
Jeg tenkte: "Hva om det skjer noe?"
Jeg stolte ikke på Greg.
Kom igjen.
Hvis Gregory ville gjøre noe mot meg eller jentene,-
-ville ingen se noe.
På ett tidspunkt følte jeg at han skulle ta dem.
-Mamma, hvor er pappa? -Jeg vet ikke.
Så jeg bestemte at jeg ville gjøre en forandring.
Jeg fant et sted hvor Gregory og jeg kunne møtes på et kjøpesenter.
Fordi det var folksomt.
Da jeg endret sted, følte jeg meg mye tryggere.
Han begynte å miste kontrollen. Jeg visste ikke hvor ille det var.
Før alt ble avsluttet prøvde han å kommunisere mer.
Han snakket med meg. Det var sånn det begynte.
Han virket roligere. Prøvde å være mer tålmodig og kjærlig.
Han ville at vi skulle være en familie og var veldig overbevisende.
Jeg følte at han virkelig ville prøve denne gangen.
Vi tenkte på å få det til å fungere.
Så vi skilte oss ikke. Vi flyttet sammen igjen.
Men etter noen måneder så jeg at han ikke tilpasset seg bra.
Han var enten høyt oppe eller lavt nede.
Det var ingen balanse.
Han var veldig fornøyd eller veldig sint.
Jeg fikk meg til å føle at han hadde forandret seg, men hadde ikke det.
Jeg ville ta barna og dra. Det skulle bli endelig.
Han kunne ikke gjøre noe. Avgjørelsen var å forlate ham.
Jeg fikk aldri muligheten.
NATT TIL 21. SEPTEMBER 2016
OPPDAGET FAITH HVA GREG HADDE PLANLAGT
Han vekket meg da jeg sov.
Stå opp.
Han sa: "Du må komme til stuen." Det virket som et ork.
Jeg sa: "Hva vil du? Jeg vil ikke komme."
-La meg være. -Stå opp, sa jeg.
Han sa det igjen. Det var noe med tonen i stemmen hans.
Han sa at jeg måtte komme til stuen.
Gå videre.
Når jeg kommer inn i stuen, står sønnen min ved bordet.
Greg tar frem en stor pose med strips. De var antakelig så lange.
Han til sønnen min: "Jeg vil at du tar disse på moren din."
Snu deg og legg hendene på ryggen.
Sønnen min sa: "Vent, Greg."
-Kan vi snakke om dette? -Bind henne fast!
Da tar Greg frem en pistol. Han sa: "Gjør som jeg sa."
Jeg sa, bind henne fast!
Chadney fester stripsene rundt hendene mine. Jeg er stille.
Jeg vet ikke hvorfor. Kanskje jeg fikk sjokk.
Jeg tenkte hvis jeg var rolig, ville de også være rolige.
Jeg visste ikke annet. Jeg ville ikke at han skulle skyte sønnen min.
Så stripser han også hendene til Chadney på ryggen hans.
Jeg trodde ikke at han skulle skyte oss eller noe.
Jeg trodde han skulle ta jentene og dra.
Det var det jeg tenkte. Så vi føyde oss.
Så kommer Kara inn i stuen. Jeg ser at hun blir redd.
Jeg bare ser på henne. Jeg klarte ikke si noe.
Jeg frøs helt. Så hun setter seg i sofaen.
Så stripser han henne også.
Vi satt der, og så sa han: "Gå ned i kjelleren."
Jeg trodde han ville bli sint hvis jeg sa noe.
Hva om han skjøt oss alle? Skjøt jentene?
Så jeg sa til Chadney: "Bare gjør som han sier."
Vi gikk ned i kjelleren.
Vi måtte legge oss på gulvet.
Han tapet rundt håndleddene og rundt anklene våre.
På et tidspunkt går han ut av kjelleren og inn i garasjen.
Jeg vet ikke hva han gjorde i garasjen.
Jeg og Chadney snakket. Prøvde å komme opp med en plan.
Hvordan vi skulle få stripsene og tapen av.
Chad, får du løs hendene?
Jeg tenkte at hvis vi kom oss løs, så var det en telefon i kjelleren.
Vi kunne ringe politiet.
Jeg klarer ikke. Det er for stramt.
Så kommer han tilbake. Denne gangen slår han av lyset.
Det var mørkt der.
Men lyset var tent i vaskerommet, så det var ikke helt mørkt.
Jeg var ikke sikker på hva han ville gjøre. Han ropte ikke.
Han snakker veldig rolig.
Han sier han ikke vil at jentene hans skal bli oppdratt av min familie.
Han vil ikke at de skal påvirkes av Kara.
Du skal betale.
Jeg skulle få svi for de jeg hadde gjort mot ham og jentene hans.
Jeg hørte han spenne hanen på pistolen. Men han gjorde ikke noe.
Jeg tror han tenkte på å skyte meg. Men han gjorde det ikke.
Jeg tror han bygde seg opp til å gjøre det.
Så sier han til meg: "Vil du se jentene?"
Jeg ristet på hodet. Jeg ville ikke se dem.
Jeg trodde de var trygge mens dette pågikk.
Jeg tenkte de fortsatt sov.
Før jeg vet ordet av det, skyter han datteren min to ganger.
Nei!
Jeg skrek. Hun så på meg.
Så spyttet hun blod og gurglet.
Så snudde hun på hodet. Man glemmer aldri den lyden.
Gispingen etter luft. Men man kan ikke gjøre noe.
Det var ingenting jeg kunne gjøre. For vi var bundet fast.
Jeg kunne ikke bevege meg eller prøve å gjøre noe.
Og så, på et tidspunkt, skjønt han sønnen min.
Jeg husker at han sa: "Au" og rullet over.
Han beveget seg ikke igjen og sa ikke noe.
Så rettet han pistolen mot meg. Han skjøt meg i benet.
Jeg følte ikke skuddet. Men han skjøt meg igjen.
Da kjente jeg det. At det brant.
Så kommer han til meg og holder ansiktet mitt-
-mens han kutter meg fra side til side med en tapetkniv.
Nei!
Jeg så blodet sprute, kjente at det var varmt.
Man er i sjokk.
Jeg tror kroppen min umiddelbart begynte å stenge seg ned.
Det eneste jeg følte var varmen fra blodet.
Som bløtet klærne mine.
Han kastet tapetkniven fra seg og la pistolen på en krakk.
Så hørte jeg at han ringte nødnummeret.
-Gregory, hva foregår? -Jeg drepte noen folk i familien min.
-Fortell hva som har skjedd? -Jeg skjøt Kara og Chadney.
Stebarna mine. Begge er døde.
Jeg husker at jeg lå der og lente meg tilbake mens jeg holdt pusten.
Det var de lengste timene i livet mitt.
Selv om det ikke varte lenge.
Og konen min. Det var hennes skyld at jeg gjorde det.
Hun er besværlig. Hun ga meg aldri fred.
Det neste jeg får med meg er at politiet banker på døren.
De presenterer seg, sier: "Dette er politiet.
Er det noen her? Gi beskjed." Jeg sa: "Jeg er her."
De sa: "Kom opp." "Jeg kan ikke. Jeg er bundet."
Hun er den eneste overlevende. Jeg kuttet opp ansiktet hennes.
Noen kom. Jeg husker at det var en fyr-
-som tok av meg tapen og stripsene.
Han prøvde å finne ut hvor jeg blødde og stoppe det.
Men han klarte det ikke. Det var for mye blod.
De puttet meg i en ambulanse og tok meg til sykehuset.
Jeg vil overgi meg.
Jeg vet jeg vil sitte i fengsel resten av livet. Jeg fortjener det.
2 00:33:45.320 -- 00:33:47.280 align:middle line:90% position:50% Jeg følte meg overveldet. Og...
...sinne ble til hat for henne.
Det var det som drev meg til å gjøre det jeg gjorde.
Jeg ville ikke. Jeg kjempet imot, men fikk nok.
Jeg var omtåket på sykehuset.
Da jeg våknet, trodde jeg at jentene mine var i live.
Det var noen som forklarte meg-
-hva som hadde skjedd med dem.
Han drepte dem med kullosforgiftning.
Jeg koblet noe på eksosrøret.
-En tube eller noe sånt? -En tube gjennom vinduet.
Jeg fant ut at Greg hadde tatt dem ut av sengene-
-og satt dem i bilen i garasjen.
Se sov allerede. Jeg trøstet dem.
Gjorde det komfortabelt for dem der inne, la dem ned og alt.
Jeg husker at jeg sa: "Det må du gjenta.
Jeg skjønner ikke hva du sier til meg." Det sank ikke inn.
Jeg gikk fra dem. Og så til dem. Jeg så til dem flere ganger.
-Så det ut som de sov? -Ja, de så fredfulle ut.
Han viste at jeg elsket barna mer enn ham, at de betød alt for meg.
Han ville ta det fra meg og såre meg.
Og han visste at jeg ikke kunne få flere barn.
Jeg hadde hatt en operasjon så jeg ikke kunne få barn.
Han ville gjøre dette for å skade meg.
-Mente du å drepe Faith? -Den kvelden?
-Ja. -Nei.
Nei? Kan vi spørre hvorfor?
-Hun skulle se hva hun gjorde. -Greit.
Og leve med det. Slik jeg må leve med det.
Jeg husker ikke hvem jeg snakket med.
Jeg husker at de spurte om jeg ville se jentene mine.
Det ble mye mer virkelig da de rullet meg inn i rommet deres.
Jeg vet at folk vil si: "Hvis du elsker henne-
-og hvis du elsker dem, hvordan kunne du gjøre det?"
Jeg tror de kommer til å være i himmelen med Herren.
Jeg så Koi sove der med brillene sine.
Og hun var så kald. Jeg holdt hånden hennes.
Jeg gikk og så Kaleigh. Hun var varm, siden hun var den siste som døde.
Hva slags person gjør det mot sine egne barn?
-Er det noe vi kan gjøre for deg? -Gjøre slutt på lidelsene mine.
Jeg ville ikke våkne opp.
Jeg ville sove og aldri mer våkne opp.
Jeg kunne ikke gjøre noe annet enn å gråte.
MENS FAITH VAR PÅ SYKEHUSET
FIKK HUN HØRE DEN FORFERDELIGE SANNHETEN OM GREGS FORTID
AKUTTMOTTAK
Kort etter at jeg hadde sett jentene mine, fikk jeg vite sannheten-
-om hva Greg hadde gjort mot sin tidligere kone.
Historien om selvforsvar var bare løgn.
Ekskonen hans var seks-syv måneder gravid.
Og han knivstakk henne gjentatte ganger.
Jeg leste ikke hele historien, for det var vemmelig.
Jeg kunne ikke tro det. Det var som et mareritt.
Far hjalp Greg da han kom ut av fengsel.
Til slutt spurte jeg far om han hadde visst om det.
Han sa at han ikke visste alt.
Greg hadde sagt at han drepte konen med et uhell.
Jeg lurte på hvorfor han aldri hadde nevnt det.
Jeg ville ikke ha giftet meg, hvis far hadde sagt at det ikke var greit.
Dette er et brev far skrev da Greg skulle prøveløslates.
Jeg visste ikke om det før etter at barna mine var borte.
Det sår: "Kjære prøveløslatelsesråd.
Jeg hilser dere i Jesu navn, vår herre og frelser.
Jeg skriver dette brevet på vegne av Gregory Green.
Gregory gikk i kirken før han ble dømt til fengsel.
Jeg merket av Gregory hadde vokst en god del.
Han forsto bedre og har blitt mer moden.
Hvis han blir løslatt,-
-er han velkommen tilbake i menigheten.
Vi vil gjøre alt vi kan for å hjelpe ham."
Det gjør vondt. Jeg vet ikke hva jeg skal føle overfor faren min.
Jeg vil ikke hamre løs på ham.
På dette punktet i livet tenker jeg ikke på faren min.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal føle om ham.
Jeg vet det plager ham. Jeg prøvde å få ham til å snakke om det.
Du bør være i stand til å fortelle meg hva du føler.
Jeg antar han sliter. Han kan ikke fortelle det til meg.
Jeg føler Greg lurte hele familien, også far.
TIL SLUTT INNRØMTE GREG ALT
Jeg ba Chadney binde moren, så bandt jeg ham.
Jeg bandt Kara da hun kom ut.
Jeg ba dem gå ned i kjelleren.
Hun var rolig. Sa ingenting.
Hun prøvde ikke be eller bønnfalle eller noe.
Da jeg skulle skyte, skrek hun: "Ikke" eller "stopp".
Jeg vet ikke helt.
Men det virket ikke som hun begynte å skrike før jeg skjøt Kara.
-Jeg tror jeg skjøt Kara først. -Hvor mange ganger?
Tre, tror jeg. Rett her.
Det så ut som hun led. Gispet etter luft.
Det var mye blod. Så jeg bare...
Jeg skjøt henne i hodet.
-Så skjøt jeg Chadney. -Du skjøt Chadney?
-Ja. -Hvor mange ganger?
Tre, tror jeg. To ganger i brystet.
Ja, men fra baksiden. Mens de lå på magen.
Og jeg plukket henne opp så hun skulle se det.
Satte henne i sofaen. Jeg kuttet henne i ansiktet et par ganger.
Å drepe henne ville være for enkelt. Husk dette.
Hun skrek litt. Jeg hoppet tilbake.
Jeg trodde alltid at hun foretrakk Kara og Chadney.
Særlig Kara, over våre barn. Og det likte jeg ikke.
Jeg signerer en tilståelse. Jeg gjorde det jeg gjorde.
Jeg vet bare at det er over nå...
Jeg kjenner konsekvensene. Jeg må leve med det.
GREGORY GREEN ERKJENTE SEG SKYDLIG I DRAPET
PÅ CHADNEY, KARA, KOI OG KALEIGH
HAN BLE DØMT TIL MINIMUM 47 ÅR I FENGSEL
Jeg tror at man egentlig aldri kommer over det.
Man bare håndterer det bedre.
Noen dager er greie, andre dager er et helvete.
Jeg savner dem hver dag. Savner kyssene og klemmene.
Å snakke og leke sammen, se at de vokser.
Man savner alt man hadde før.
Chadney fullførte medielinjen på skolen.
Han hadde grafisk design og ville jobbe med filmer.
Han ga meg alltid harde klemmer. Det savner jeg.
Jeg syntes han var en kjekk, veltalende og veldig smart fyr.
Livet hans skulle til å begynne.
Chadney var innadvendt, men Kara var annerledes.
Hun var veldig sosial, som moren.
Hun elsket å få nye venner, dra steder.
Hun hadde mye å se fem til.
Hun prøvde å være med på så mye som mulig.
På denne siden står det: "Når jeg blir eldre-
-vil jeg bli sanger, veterinær, barnelege, motedesigner,-
-inkludert sko, hår, negler.
Jeg vil også ha min egen bedrift.
Fortsettelse følger. Hilsen, Kara Allen.
Koi an Kaleigh var alltid sammen.
Jeg dro på stranden og skrev navnene deres i sanden.
"Hvil i himmelen. Dere hadde alltid lyst til å dra på ferie-
-til en fin strand, så jeg er på Coco Beach for dere begge.
Jeg vil alltid elske dere. Mamma."
Det var jeg som snakket til dem og sa at jeg alltid vil elske dem.
Det har vært veldig tungt.
Vi må lære oss tegnene på unormal atferd.
Vi blir så vant til det. Det var det som skjedde med Greg.
Han sa han hadde en dårlig dag, gikk gjennom det ene eller det andre.
Det dysfunksjonelle blir det nye normale.
Man må lære seg tegnene.
Jeg vil fortsette og gjøre ting-
-som holder minnet om barna mine ved like.
I fremtiden skal jeg gjøre ting for dem...
...og gjøre dem glade, selv om de ikke er her.
Jeg vet de ville ønsket at jeg skulle være lykkelig og ikke gi opp.
Tekstadministrasjon: LinQ Media Group