-Jeg prøver at få styr på livet. -01-interview, første optagelse.
Det er en tung følelse. Smerten, pinen.
Det er svært at komme over smerten. Det er svært at håndtere.
Jeg tager nok afstand fra det-
-for jeg vil ikke bryde sammen. Jeg vil ikke græde.
Jeg prøver at holde... Undskyld.
Jeg prøver at holde sammen på mig selv.
Jeg vil ikke græde. Jeg har grædt så meget.
Man bliver træt af at græde. Jeg vil ikke græde mere.
Man ønsker, at smerten forsvinder, men det gør den aldrig.
Man lærer at håndtere det. Undskyld.
Man vil ikke have ondt mere.
FAITH GREEN ER IKKE KOMMET SIG HELT-
-EFTER EKSMANDEN GREGORY GREENS GRUMME HANDLINGER
Tænk, at jeg gjorde det.
Men jeg vidste, at når jeg nåede et vist punkt, kunne jeg ikke vende om.
Han er den skøreste-
-dæmoniske person, siden han kan gøre sådan noget.
Mange bliver chokerede. Jeg vidste, jeg ville gøre noget.
Og det var det.
Han var et monster i forklædning. Der var noget galt med ham.
Jeg er så ked af det. Jeg er ked af det.
Hvordan kunne jeg det? Ingen ville forstå det.
HVAD HVIS PERSONEN TÆTTEST PÅ DIG...
...VAR EN DJÆVEL I FORKLÆDNING?
VILLE DU BEMÆRKE TEGNENE?
Jeg mødte Greg i min fars kirke. Jeg var 14.
Jeg har altid været lun på ham. Han er ti år ældre end mig.
Efter kirke var der et lille bænkområde-
-hvor jeg nogle gange sad og talte med ham.
Han kom i vores kirke et stykke tid, og så var han væk.
Dengang vidste jeg ikke hvorfor. Jeg husker i årenes løb-
-at høre, at han sad i fængsel og den slags.
Men jeg vidste aldrig hvorfor.
Jeg så ham ikke igen, før jeg var i 30'erne.
Da min far blev pastor, arbejdede han med prøveløsladte.
Sådan fik han kontakt med Greg igen.
Min far hjalp Greg med at blive genintegreret, da han kom ud.
Han giver visdom til de vise og lærdom til forståelse.
Jeg var i kirke. Jeg kan huske, at han sad et par rækker foran mig.
Jeg havde stadig de samme sommerfugle i maven.
Jeg tænkte: "Han er stadig flot."
Han afslører de dybe og skjulte ting.
Jeg talte med ham efter kirke. Derfra begyndte det at spire.
-Greg? -Ja?
Det er længe siden. Du husker mig nok ikke.
Han vidste ikke, hvem jeg var, før jeg sagde det.
Du godeste, Faith? Hold da op.
-Han sagde: "Du er voksen nu." -Mor, vi er sultne.
Jeg havde to børn og var single.
Kara og Chadney var vist otte og ti år dengang.
-Er du blevet mor? -Ja.
Kara, Chadney, det er Greg.
Gregory var god med Kara og Chadney.
Han virkede charmerende og opførte sig som en gentleman.
Jeg kunne godt se mig selv i et forhold med Greg.
Så småt lod jeg ham flytte ind hos mig, og det gik godt.
Jeg spurgte ikke min far om noget af det med prøveløsladelsen.
Jeg ved, der er folk, der har en fortid, og de forandrer sig-
-eller de prøver at få et bedre liv.
Havde jeg kendt hele historien, havde jeg ikke givet ham en chance.
Jeg var gået den anden vej.
FAITH TROEDE, GREGORY HAVDE LAGT PROBLEMERNE BAG SIG
MEN DER HAVDE VÆRET TEGN
Da Greg og jeg indledte vores forhold, føltes det normalt.
Jeg vidste, at han havde siddet i fængsel. Han gik ikke i detaljer.
Jeg prøvede at finde ud af mere. Jeg kunne ikke finde noget.
Den historie, jeg og alle i lokalsamfundet havde hørt-
-var, at det var selvforsvar. Det troede alle.
Vi talte ikke så meget om det, før jeg spurgte, hvad der var sket.
Må jeg spørge dig om noget?
Han gik ikke så meget i detaljer.
-Hvad vil du vide? -Jeg vil vide, hvad der skete.
Gregory og hans ekskone skændtes og skubbede til hinanden.
Da han skubbede hende, faldt hun og slog hovedet. Hun døde.
Han sagde, det var selvforsvar. Han prøvede at undgå, at hun slog ham.
Jeg troede, det var sandheden.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle tro. Jeg pressede ham aldrig.
Jeg følte, at han ville glemme det. Jeg tror, at jeg bare tænkte "okay".
-Kan vi droppe det? -Ja.
Jeg skulle have gravet lidt mere.
Men jeg ville ikke overvælde ham.
Jeg havde ingen grund til ikke at tro Greg.
Greg var afslappet og stille, som om han ikke kunne gøre en flue fortræd.
Jeg tænkte, at var det rigtig slemt, ville de ikke have løsladt ham.
Først troede jeg, at Greg var stille, måske genert og introvert.
Jeg troede ikke, han havde hemmeligheder.
FAITH FIK BANGE ANELSER OM GREG, HUN IKKE KUNNE FORKLARE
Når jeg ser tilbage, tænker jeg, der var tegn. Jeg genkendte dem ikke.
På et tidspunkt følte jeg mig lidt utilpas, men jeg vidste ikke hvorfor.
Jeg følte, at Greg var alt for stille.
Jeg syntes altid, det var underligt, når nogen ikke ville snakke.
Selv folk, der er indadvendte eller generte, taler lidt.
Greg gjorde ikke noget, der gav mig en dårlig fornemmelse.
Det var bare en anelse, måske en mavefornemmelse.
Der var noget galt. Jeg anede ikke, hvad det var.
Jeg henter nogle drinks i køkkenet. Vil du have noget?
Hans personlighed kunne ændre sig. En gang sad vi i sofaen.
Jeg gik bare et øjeblik, og så var han i et helt andet humør.
Jeg tænkte: "Hvad skete der, fra da jeg forlod stuen-
-gik ind i soveværelset og kom tilbage?
-Alt vel? -Ja.
Jeg tror, det var begyndelsen på det, der foregik inde ham-
-hvor han prøvede at kontrollere sin væremåde.
-Har jeg gjort noget? -Nej.
-Du må tale med mig. -Sagde jeg ikke, jeg har det fint?
Jeg kan huske, at jeg følte, at der var noget galt.
Jeg kan ikke beskrive det. Men jeg kunne ikke se noget.
Jeg vidste bare, jeg havde den følelse.
Det var der, jeg gjorde det forbi med Gregory.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle.
Men jeg vidste, at der var noget galt.
Greg og jeg slog op, og så opdagede jeg, at jeg var gravid med Koi.
Da jeg blev gravid med Koi, gav jeg det en chance til.
Gregory virkede klar til at binde sig.
Han virkede glad og virkede klar til det.
FAITH SÅ TEGN PÅ, AT GREG HAVDE TEMPERAMENT
Første gang, jeg så Gregs temperament, var-
-da han hængte gardinstangen op.
Da han flyttede ind, bad jeg ham hænge gardiner op.
Mens han ville hænge gardinerne op, havde han det svært.
Pokkers!
Jeg så det ikke som et advarselstegn eller noget.
Men Kara spurgte: "Mor, hvorfor er han vred?"
Faith tager det dumme bras med hjem, og nu hænger jeg på det.
Jeg sagde: "Nogle gange når folk prøver at gøre noget-
-og de bliver frustrerede, håndterer de det anderledes."
Han virker så vred.
For mig virkede det normalt. Men Kara så noget andet.
Folk reagerer forskelligt på ting. Han er bare lidt frustreret.
Hun så mere, end jeg gjorde.
Hans vrede skinnede igennem. Jeg så det ikke.
Hvad? Står I bare der og kigger, eller kommer I og hjælper?
Okay.
Når man tænker tilbage, skiller det sig ud.
Jeg så ikke vrede. Jeg var måske forblændet.
Men det så jeg ikke. Hun så noget helt andet end mig.
-Det er den forkerte ende. -Du rakte mig den her ende.
Set i bakspejlet føler jeg, at hun havde fat i noget.
Ved at læse hendes dagbog fandt jeg ud af-
-at hun altid havde en fornemmelse af, at der var noget galt.
Karas dagbog.
Her står der: "Jeg kan ikke lide Greg. Mor er besat af ham."
"Der er noget galt med Greg."
"De taler om at blive gift. Jeg vil ikke kalde ham far."
"Det er, som om alle elsker ham undtagen mig."
"Det virker ikke, som han... Jeg kan ikke forklare det."
Jeg vidste ikke, hun havde det sådan.
Jeg husker ikke, hun udtrykte-
-at hun ikke kunne lide ham eller ikke ville omgås ham.
Det får mig til at tænke over-
-hvorfor hun ikke kunne komme til mig.
Jeg ville ønske, jeg kunne tale mere med hende-
-om hendes følelser.
Set i bakspejlet vidste hun, at der var noget galt med ham.
2 00:12:27.760 -- 00:12:30.920 align:middle line:90% position:50% Jeg kan ikke lide, hvad jeg har gjort. Jeg har mareridt.
Jeg ved, jeg får slemme tanker og drømme. Det er hårdt for mig at bære.
Koi blev født den 28. oktober 2010.
Greg var glad, da Koi blev født. Men det varede ikke længe.
Vi blev gift i december 2010. Jeg talte med min far om det.
Og han sagde, han var okay med det, så længe vi gik i terapi.
Det var normalt i min fars kirke, at hvis man ville giftes-
-skal man i terapi i et år.
Efter samtalen sagde min far intet til mig.
Han havde ingen spørgsmål eller bekymringer.
Når jeg tænker tilbage, føler jeg, min far skulle have sagt noget.
Vi blev gift og gik i terapi et stykke tid.
Men så virkede han fraværende.
Jeg tror, at det, at vi fik børn, udløste noget i Greg.
Greg sagde, han ville have børn. Men da vi begyndte at få børn-
-følte Greg måske, at det ikke var det, han ville.
Jeg følte, han havde det svært.
Jeg ved ikke hvorfor, men han ville ikke tale om det.
Jeg ved ikke, hvad han kæmpede med, men det bekymrede mig.
Jeg ville forlade ham, indtil jeg fandt ud af, jeg var gravid igen.
Så jeg tænkte: "Jeg prøver at få det til at fungere."
Kaleigh blev født den 5. september 2012.
Efter jeg fødte Kaleigh, opførte han sig sært.
Selv da jeg lå på hospitalet. Da jeg tog Kaleigh med hjem-
-ville han ikke have noget med hende at gøre.
Jeg ved det godt. Jeg kommer, skat.
Han var bare fjern.
Greg, kan du hjælpe mig? Se, om en af dem skal skiftes. Greg!
Da jeg spurgte, hvad der var galt, sagde han, han ønskede en dreng.
Jeg sagde: "Du har en pige. Vær glad for, at hun er rask."
"Der er intet galt med hende. Vi elsker hende alligevel."
Hører du overhovedet efter? Hallo?
Selvom det generede mig, tænkte jeg, at jeg ville give ham plads.
Når jeg ser tilbage på Gregs opførsel, ringer alarmklokkerne-
-fordi der var personlighedsændringer.
Fint.
Man ved ikke, hvem man har med at gøre.
DA DERES BØRN BLEV ÆLDRE-
-BEGYNDTE DE SELV AT SE GREGS MØRKE SIDE
Jeg begyndte at se forandringer. Ting, jeg ikke brød mig om.
Jeg forstod ikke, hvorfor det skete.
Jeg kan huske, at Kaleigh kom ind med et brød-
-for hun ville have brød og smør.
Jeg sagde: "Giv mig et øjeblik."
Jeg sagde: "Læg brødet tilbage. Jeg kommer og laver en sandwich."
Da jeg kom ind i køkkenet, moste hun brødet.
Hvad fanden er det? Har du gjort det? Svar mig.
Så pludselig tog han sin hånd-
-og klaskede hende på låret. Det lød så højt.
Brug hovedet. Tænk, før du handler.
Nogle gange var han ond ved hende.
Hallo. Hvad fanden er der galt med dig?
Hun løb ind på sit værelse.
Jeg husker, at jeg bandede ad ham.
Hvis du slår hende sådan igen, tager jeg pigerne og går.
Jeg husker, at Koi sad der. Hun var virkelig bange.
Hun følte hans vrede. Hun kunne ikke lide at se ham-
-når hans temperament kom frem. Jeg ved, det skræmte hende.
Hun stod der bare. Når jeg tænker på, hvad der skete-
-så forstår jeg, at Koi havde set hans vrede før.
Nogle gange tog jeg hende i at bide negle.
Det var hendes vane.
Koi bed negle, fordi hun var bange for sin fars temperament-
-for inden det bed hun ikke negle.
Han undskyldte aldrig. Jeg husker ikke, at han sagde undskyld.
Jeg tænkte på at få os alle i terapi-
-for man kan ikke blive i en dårlig situation.
Jeg tror, jeg ville forlade ham, men jeg kunne ikke.
Jeg sagde: "Jeg sparer op, så jeg kan flytte."
Det var der, jeg begyndte at forberede mig på at forlade ham.
DA FAITH OVERVEJEDE AT FORLADE HAM-
-KOM HUN EN DAG HJEM TIL ET CHOKERENDE FUND
Jeg kom hjem fra arbejde.
Så snart jeg åbnede døren, kunne jeg lugte gas.
Man kunne se komfuret. Knapperne er drejet.
Jeg tænkte: "Hvad sker der?"
Jeg tænker: "Kan han ikke lugte det?"
Jeg kunne lugte, at det var inde i huset.
Hvad foregår der her?
Han sad på sofaen i stuen. Han sad der bare.
"Hvordan kan du sidde der, når der lugter af gas?"
Han sagde: "Kara har måske tændt for komfuret, eller måske var det Koi."
De ved, at de ikke må røre komfuret.
Han antydede, at børnene gjorde det.
Jeg sagde: "Nej, det kan det ikke have været."
Hvad snakker du om? Det giver ingen mening.
Efter en masse frem og tilbage sagde han: "Jeg tændte for gassen."
Han sagde, at han overvejede selvmord.
Jeg tror, det er bedre at afslutte det hele.
Jeg spurgte: "Hvorfor det?" Hvad er så slemt, at du vil begå selvmord?
Jeg prøvede at få ham til at forklare, men han ville ikke.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle tro. Så jeg prøvede at bevare roen.
Det skræmte mig, for jeg tænkte:
Hvad hvis jeg kom hjem, og huset sprang i luften?
Hvis du ikke vil være her, så fint.
"Hvis du vil gøre det, så gør det et sted uden vores børn."
Hvad hvis pigerne blev syge af det? Går du overhovedet op i det?
Det bekymrede ham ikke engang. Han var bare helt ligeglad.
Hvad gør jeg nu?
Efter det med gassen kunne jeg ikke sove.
På det tidspunkt følte jeg, at tingene var ude af kontrol.
Det var endnu mere tydeligt, at jeg måtte væk.
Jeg ville bare ønske, jeg kunne være gået tidligere.
Når jeg ser tilbage, tror jeg, at den dag med gassen-
-var Gregorys første forsøg på at iværksætte planen.
Vi ville tage børnene med i vandland.
Vi tog pigerne med. De to ældste ville lave noget andet.
Så vi tog de små med. Koi og Kaleigh. Vi kom der hen.
Vi hyggede os. Vi spiste morgenmad.
Og han sagde til mig: "Hvad hvis det kun var os fire?"
Det ville være rart, hvis det altid var sådan.
-Hvad mener du? -Hvis det kunne være os fire sammen.
Med det mente Gregory pigerne, mig og ham uden Kara og Chadney.
Jeg så bare på ham. "Det er ikke kun os fire. Hvorfor sagde du det?"
Hvad med Kara og Chadney?
Det er mine børn.
Hvad skal jeg gøre? Sende dem væk.
Han ville ikke have Kara i nærheden.
Kara var typen, der ikke tav om noget.
Hun sagde altid sin mening. Men det var anderledes med Chadney.
Chadney var ældre. Han virkede altid til at kunne lide Chadney.
Så min søn syntes rigtig godt om ham.
Da Gregory sagde, det kun skulle være os fire, gik det mig på.
Jeg kunne ikke forstå, han spurgte om det.
Hvor vover du? Jeg blev meget fornærmet.
Vi er seks, ikke fire.
Jeg sagde: "Få det ud af hovedet. Det er os seks."
Bare forstå, at vi alle er en familie.
Det brød han sig ikke om. Jeg vidste ikke, hvad det handlede om.
Set i bakspejlet tror jeg, at Greg fandt på en plan-
-så det bare kunne være os fire.
GREGS BLEV MERE UBEREGNELIG, OG FAITH BLEV BANGE FOR HAM
Som tiden gik, blev Gregory mere og mere vred. Det blev værre.
Vi skal være sammen om det.
Da han indså, at vi gled fra hinanden-
-lod det til, at hans vrede bare eskalerede yderligere.
-Jeg kan ikke opdrage fire børn selv. -Lad mig være, Faith!
Jeg husker, at han kom helt tæt på, og jeg stod med ryggen til væggen.
-Hold nu kæft! -Stop, Greg!
En anden gang vækkede han mig, mens jeg sov.
At forhindre mig i at sove var en form for tortur.
Jeg blev bange en aften. Jeg kan huske, at jeg sov i sengen.
Jeg havde min badekåbe på. Jeg tænkte: "For at beskytte mig selv-
-kommer jeg blyanter i min badekåbelomme."
Hvis Gregory gjorde mig noget og vækkede mig-
-og prøvede at gribe fat i mig, så havde jeg blyanter at stikke ham med.
Den aften følte jeg, at han kunne have været voldelig.
Derefter vidste jeg, jeg måtte væk. Det var det ene efter det andet.
Jo mere det skete, jo mere tænkte jeg-
-at det var ikke, hvad jeg gik med til. Jeg kunne ikke blive der.
Jeg fik en fornemmelse fra ham. Jeg var nødt til at gå.
Børnene sagde: "Mor, hvornår rejser vi?" Jeg beroligede dem.
Vi rejser på sidste skoledag.
Vi pakkede sammen på to timer og tog af sted.
Jeg ringede til Greg og fortalte, at jeg var flyttet.
Jeg husker, at han var vred. Jeg tror, han lagde på.
I næste øjeblik slukkede han vores mobiltelefoner.
2 00:23:55.800 -- 00:23:59.200 align:middle line:90% position:50% Jeg sagde til dem: "Jeg kan ikke ændre det nu."
"Jeg kan ikke vende om."
Jeg sagde: "Undskyld. Jeg må gennemføre det." Det sagde jeg.
Greg og jeg var separeret i to år.
Vi havde ikke været sammen længe.
Gregory kontaktede mig og sagde, at han ville se pigerne.
Men da vi besluttede at mødes, ville han mødes på isolerede steder-
-hvor der ikke var andre. Det gjorde mig utilpas.
En dag så jeg mig omkring og tænkte: "Der er ingen her."
Han prøver at finde steder, hvor der ikke er nogen.
Jeg tænkte: "Hvad hvis der sker noget?" Jeg stolede ikke på Greg.
Kom.
Hvis Gregory ville gøre mig eller pigerne noget, ville ingen se det.
På et tidspunkt fik han mig til at tro, at han ville tage dem.
-Mor, hvor er far? -Jeg ved det ikke.
Så jeg besluttede at ændre på det.
Jeg fandt et indkøbscenter, hvor Gregory og jeg kunne mødes-
-for der var mange mennesker.
Da jeg ændrede stedet, følte jeg mig mere sikker.
Men Greg var ude af kontrol, og jeg vidste ikke, hvor slemt det var.
Inden det hele var helt slut, prøvede han at kommunikere mere-
-og talte mere med mig. Sådan begyndte det.
Han virkede roligere og mere tålmodig og kærlig.
Vi skulle være en familie. Det lød overbevisende.
Jeg troede, at han ville gøre en indsats denne gang.
Vi overvejede at rede trådene ud.
Og vi stoppede skilsmissen. Vi flyttede sammen igen.
Men efter et par måneder kunne jeg se, at han ikke faldt til.
Det var næsten, som om han enten var oppe eller nede.
Der er ingen balance med ham.
Enten er han rigtig glad, eller også er han rigtig vred.
Han fik mig til at tro, at han havde forandret sig, når han ikke havde.
Jeg ville væk derfra med børnene. Det skulle være endeligt.
Der var intet, han kunne gøre. Jeg var fast besluttet på at forlade ham.
Men den chance fik jeg aldrig.
OM AFTENEN DEN 21. SEPTEMBER 2016-
-OPDAGEDE FAITH GREGS PLANER
Han vækkede mig, mens jeg sov.
Op med dig.
Han sagde: "Du må komme ind i stuen."
"Hvad vil du? Jeg vil ikke med."
-Bare lad mig være. -Op med dig, sagde jeg.
Han sagde det igen. Men det var måden, han sagde det på.
Jeg vidste, jeg måtte gå ind i stuen.
Gå videre.
Så jeg rejste mig. Da jeg kom ind, stod min søn ved bordet.
Han hev en stor pose strips frem.
Han sagde til min søn: "Du skal give din mor dem på."
Vend dig om med hænderne bag dig.
Min søn sagde: "Vent, Greg."
-Kan vi tale om det? -Bind hende.
Så trak Greg en pistol. Han sagde: "Gør, som jeg siger."
Jeg sagde, bind hende.
Chadney sætter stripsene bag min ryg. Og jeg er bare stille.
Jeg ved ikke, om jeg straks gik i chok.
Jeg tænkte: "Hvis jeg er rolig, er de også rolige."
Hvad skulle jeg ellers gøre? Han måtte ikke skyde min søn.
Så satte han også strips på Chadneys hænder bag på ryggen.
Jeg troede ikke, han ville skyde os.
Jeg troede, han ville tage pigerne og gå.
Det var det, jeg tænkte. Så vi adlød bare.
Så kom Kara ind i stuen. Hun blev forskrækket.
Jeg kiggede på hende. Jeg kunne ikke sige noget.
Jeg frøs. Så satte hun sig på sofaen.
Og så bandt han også hende.
Vi sad der, og pludselig sagde han: "Gå ned i kælderen."
I det øjeblik tænkte jeg, at hvis jeg nægtede, ville han blive vred.
Hvad hvis han begynder at skyde os og pigerne?
Så jeg sagde til Chadney: "Gør, som han siger."
Vi gik ned i kælderen.
Vi skulle lægge os ned på jorden.
Gaffatape om håndleddene og om anklerne.
Han forlod kælderen og gik tilbage til garagen.
Jeg ved ikke, hvad han lavede i garagen.
Chadney og jeg talte om at lægge en plan-
-for at fjerne de strips og tapen.
Chad, kan du få hænderne fri?
Jeg sagde, at hvis vi kunne slippe fri, var der en telefon i kælderen-
-så vi kunne ringe 112.
Jeg kan ikke. Den er for stram.
Og så kom han tilbage. Denne gang slukkede han lyset.
Der var mørkt, men vaskerummet var tændt, så det var ikke helt mørkt.
Vi vidste ikke, hvad han ville gøre. Han råbte ikke. Han talte ret roligt.
Han sagde, at hans piger ikke skal vokse op hos nogen i min familie.
De skulle ikke påvirkes af Kara.
Det skal du få betalt.
Jeg skulle lide for det, jeg gjorde mod ham og hans piger.
Så hørte jeg ham spænde hanen. Men han gjorde ingenting.
Han overvejede at skyde mig, men gjorde det ikke.
Jeg tror, han forsøgte at opbygge sig selv til at gøre det.
Så sagde han: "Vil du se pigerne?"
Jeg nikkede. Jeg troede, de var i sikkerhed.
Jeg troede, de stadig sov.
Pludselig skød han min datter to gange.
Nej!
Jeg skreg. Hun så på mig som om: "Mor."
Hun kastede blod op og gurglede.
Så drejede hun hovedet. Den lyd glemmer man aldrig.
Hun gispede efter luft uden at kunne gøre noget.
Jeg kunne intet gøre, for vi var bundet.
Jeg kunne ikke bevæge mig eller gøre noget.
På et tidspunkt skød han min søn.
Jeg kan huske, at min søn sagde "av" og rullede rundt.
Han bevægede sig aldrig eller sagde noget.
Så sigtede han på mig. Han skød mig i foden.
Jeg kunne ikke mærke det skud. Men han skød mig igen.
Det mærkede jeg. Jeg mærkede det brænde.
Og i næste øjeblik kom han og tog fat i mit ansigt-
-og skar mig fra side til side med hobbykniven.
Nej!
Jeg kan huske, at jeg så blod sprøjte og følte en masse varme.
Det var som at være i chok.
Men min krop lukkede ned med det samme.
Det eneste, jeg mærkede, var det varme blod gennembløde mit tøj.
Han smed hobbykniven og lagde pistolen på en stol.
Og så kan jeg høre ham ringe til alarmcentralen.
-Gregory, hvad sker der? -Jeg dræbte nogen i min familie.
-Fortæl, hvad der skete. -Jeg skød Kara og Chadney.
Mine to stedbørn, og de er begge døde.
Jeg kan huske, at jeg lå der og holdt vejret.
Det føltes som de længste timer i mit liv, selvom det ikke var så længe.
Og takket være min kone gjorde jeg, hvad jeg gjorde.
Hun er noget for sig selv. Hun pressede mig.
Så bankede politiet på døren.
De præsenterede sig: "Det er politiet.
"Er her nogen." Jeg sagde: "Jeg er her."
De sagde: "Kom op." "Jeg kan ikke. Han har bundet mig."
Kun hun overlevede. Jeg skar hende op. Jeg skar hende i ansigtet.
Der kom nogen. Det var en fyr-
-som prøvede at fjerne tapen og stripsene.
Han prøvede at finde ud af, hvor jeg blødte fra.
Men de kunne ikke se det, fordi der var så meget blod.
De kørte mig på hospitalet.
Jeg vil melde mig selv. Jeg får livstid. Det fortjener jeg.
2 00:33:45.320 -- 00:33:47.280 align:middle line:90% position:50% Jeg var overvældet.
Og min vrede blev til had mod hende.
Det var det, der drev mig til det, jeg gjorde.
Jeg ville ikke. Jeg prøvede at kæmpe imod. Jeg fik nok.
På hospitalet var alt sløret.
Da jeg vågnede, troede jeg, at mine piger stadig var i live.
Der forklarede nogen mig, hvad der var sket med mine piger.
Han dræbte dem med kulilteforgiftning.
Jeg satte noget på udstødningen.
-Et rør eller noget? -Som et rør. Satte det i vinduet.
Greg havde taget dem ud af deres senge-
-og sat dem i bilen i garagen.
De sov allerede. Jeg trøstede dem.
Jeg sørgede for, at de havde det godt derinde.
Jeg kan huske, at jeg sagde til folk: "Det må du gentage."
"Jeg ved ikke, hvad du siger." Jeg forstod det ikke.
Jeg forlod dem. Og jeg så til dem. Jeg så til dem flere gange.
-Så de ud til at sove? -Ja, de så fredfyldte ud.
Han vidste, at jeg elskede mine børn højere end ham.
Han ville tage det fra mig og gøre mig fortræd.
Han vidste, jeg ikke kunne få børn efter det.
Jeg fik et permanent indgreb, så jeg ikke kunne få børn.
Han ville gøre det for at såre mig.
-Ville du dræbe Faith? -Den aften? I aften? Nej.
Nej? Må vi spørge hvorfor?
-Hun skulle se, hvad hun gjorde. -Okay.
Og at leve med det. Jeg skal også leve med det.
Jeg kan ikke huske, hvem jeg talte med.
De spurgte, om jeg ville se mine piger.
Det blev mere virkeligt, da de kørte mig ind til dem.
Folk vil sige, at hvis man elsker nogen, hvordan kan man så gøre det?
De kommer i Himlen. Jeg tror, de er hos Herren.
Jeg så Koi sove med briller på.
Og hun var så kold. Jeg holdt hendes hånd.
Jeg besøgte Kaleigh. Hun var varm og den sidste, der døde.
Hvem gør det mod deres egne børn?
-Kan vi gøre noget for dig? -Gør en ende på mine lidelser.
Jeg ville aldrig vågne. Jeg ville sove og aldrig vågne igen.
Jeg kunne ikke andet end at græde.
PÅ HOSPITALET OPDAGEDE FAITH SANDHEDEN OM GREGS FORTID
SKADESTUE
Da jeg så mine piger, fandt jeg ud af sandheden om-
-hvad Gregory havde gjort ved sin tidligere kone.
Historien om selvforsvar var løgn.
Hans ekskone var seks-syv måneder henne-
-og han stak hende flere gange.
Jeg kunne ikke læse hele historien, for den var kvalmende.
Jeg kunne ikke tro det. Det føltes som et mareridt.
Min far hjalp Greg med at blive genintegreret, da han kom ud.
Jeg spurgte min far, om han vidste det.
Han sagde, han ikke kendte hele historien.
Greg havde sagt til ham, at han havde dræbt sin kone ved et uheld.
"Hvorfor har du aldrig nævnt det for mig?"
Jeg ville ikke gifte mig med ham, hvis han havde sagt det.
Det er et brev, min far skrev, da Greg stod til prøveløsladelse.
Jeg vidste intet om det, før efter mine børn var døde.
"Kære prøveløsladelsesnævn."
"Jeg hilser jer i vor Herre og frelser Jesu Kristi navn."
"Jeg skriver det her brev for at hjælpe Gregory Green."
"Gregory kom i vores kirke, før han blev idømt fængselsstraf."
"Jeg har bemærket en stor udvikling hos Gregory-
-og hans forståelse er blevet mere moden."
"Hvis han skulle løslades, ville han være velkommen i vores kirkesamfund."
"Vi gør alt for at hjælpe ham med at tilpasse sig."
Det gør ondt. Jeg ved ikke, hvad jeg skal mene om min far.
Jeg er her ikke for at nedgøre ham.
På nuværende tidspunkt taler jeg ikke med min far.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal føle for ham.
Jeg ved, det generer ham. Jeg prøvede at få min far til at tale om det.
Du burde kunne fortælle mig, hvordan du har det indeni.
Han har det nok svært. Det kan han ikke sige.
Jeg føler, at Greg snød hele familien og min far.
TIL SIDST INDRØMMEDE GREG ALT
Jeg bad Chadney binde sin mor, og så bandt jeg ham.
Jeg bandt Kara, da hun kom ud. Jeg sagde, vi skulle ned i kælderen.
Hun var rolig og sagde intet. Hun prøvede ikke at tigge eller bede.
Da jeg skulle til at skyde dem, råbte hun "lad være" eller "stop".
Men hun begyndte ikke at græde, før jeg skød Kara.
-Jeg skød Kara først. -Hvor mange gange skød du Kara?
Tre, tror jeg. Lige her.
Hun havde svært ved at trække vejret-
-og der var en masse blod, så jeg...
Jeg skød hende i hovedet og slog hende ihjel.
-Og så Chadney. Jeg skød ham. -Skød du Chadney?
-Ja. -Hvor mange gange?
Tre, tror jeg. To i brystet.
Ja, men bagfra. Mens de lå på maven.
Jeg samlede hende op for at se det.
Jeg skar hendes ansigt op et par gange.
Jeg tænkte, det ville være for nemt at dræbe hende.
Hun skreg lidt og for tilbage.
Jeg troede, hun favoriserede Kara og Chadney-
-især Kara frem for vores børn, og det kunne jeg ikke lide.
Jeg underskriver tilståelsen. Jeg gjorde, hvad jeg gjorde.
Jeg ved bare, det er slut nu. Det er...
Jeg kender konsekvenserne. Jeg må leve med det resten af livet.
GREGORY GREEN ERKLÆREDE SIG SKYLDIG I DRABENE-
-PÅ CHADNEY, KARA, KOI OG KALEIGH
HAN BLEV IDØMT MINIMUM 47 ÅRS FÆNGSEL
Man kommer sig aldrig over det.
Man lærer bare at håndtere det bedre.
Nogle dage er okay, andre er et helvede.
Jeg savner dem hver dag. Jeg savner deres kys, deres kram-
-at høre dem tale og lege sammen, se dem vokse.
Jeg savner alt det, jeg havde før.
Chadney gik på en skole for mediekunst.
Han lavede grafisk design. Han ville lave film.
Og han gav mig altid knugende kram. Det savner jeg.
Han var så flot, meget velformuleret og klog.
Livet var kun lige begyndt for ham.
Chadney var altid introvert, men Kara var anderledes.
Hun var meget social ligesom sin mor.
Hun elskede at få nye venner og tage steder hen.
Hun havde meget at se frem til.
Hun prøvede at være med i alt.
På den her side står der: "Når jeg bliver ældre-
-vil jeg være sanger, dyrlæge, børnelæge, modedesigner-
-inklusive sko, hår, negle."
"Jeg vil måske også have mit eget firma."
"Fortsættelse følger Venlig hilsen Kara Allen."
Koi og Kaleigh var sammensvorne.
Da jeg var på stranden, skrev jeg deres navne i sandet.
"Hvil i fred. Jeg ved, I altid har villet tage på ferie-
-til en dejlig strand. Jeg er på Coco Beach for jer begge."
"Jeg elsker jeg for evigt. Hilsen mor."
Det var min måde at fortælle dem, at jeg stadig elsker dem.
Det har været hårdt.
Vi skal lære tegnene på unormal adfærd at kende.
Vi bliver så vant til det. Det var det, jeg oplevede med Greg.
Jeg sagde, at han havde en dårlig dag eller gennemgik dit eller dat.
Fordi dysfunktion er det nye normale.
Vi må lære tegnene at kende.
Jeg vil fortsætte og gøre ting for at holde mine børns eftermæle i live.
I fremtiden vil jeg gøre ting for dem...
...og gøre dem glade, selvom de ikke er her.
Men jeg ved, at de ønsker, at jeg er glad og ikke giver op.
Tekster: Anna Rask LinQ Media Group