Știi că situația e împuțită rău, nu, băiete?
Ochelari ieftini.
Un rahat.
Ești chiar atât de prostănac, dle Goode,
încât ai intra călare într-un zid?
Sau ești, de fapt, foarte deștept?
În orice caz,
cred că erau siguri că te-au prins.
În ce hal l-ai alergat,
cred că bietul animal a clacat.
Nu avea cum să supraviețuiască.
Așa că l-ai eliberat.
Dar acum tu erai în avantaj.
Șapte oameni doborâți într-o clipită.
Toți au murit înainte să atingă pământul.
În afară de unul.
Cred că le-a pierit cheful după asta...
Și-au plecat.
Dar, desigur...
S-au întors.
Se terminase
dinainte să înceapă.
Ai văzut cum a fost?
Suficient.
A fost așa cum pare?
Un singur om a pus pe fugă o mulțime?
Dacă l-ai fi văzut trăgând, ai fi fugit și tu.
Acum sunt toți pe serpentine.
Ești navajo?
- Shoshone. - Shoshone?
Ce cauți aici? În afară de faptul că te furișezi?
Caut să trăiesc.
Nu se mai găsește vânat în rezervație.
Și nu m-am furișat.
Doar că nu m-ai văzut.
Măcar acum mă vezi?
Văd foarte bine.
De-aia te-ai împiedicat de calul ăla mort?
Bărbatul acela talentat la trasul cu arma...
Îți amintești cum arăta?
Ca Moartea.
Poți să fii mai clar?
Ce e?
Ți-ai pierdut umbra.
UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Frank Griffin s-a născut în Arkansas,
dar a fost crescut de mormoni în Utah.
A ajuns aici cu grupul Fancher, când era copil.
Cu cei masacrați de indieni în '54?
Mormonii au făcut-o,
dar au dat vina pe paiute.
Așa zic indienii paiute.
Ideea e că Griffin și-a pierdut controlul
de când Roy Goode l-a părăsit.
Nu că înainte s-ar fi controlat prea tare.
Dle șerif...
Apreciez grija pentru bunăstarea mea,
dar, după cum ai observat, am ceva bărbați capabili cu mine.
Nu dau doi bani pe bunăstarea ta.
Îmi fac griji pentru femeile din La Belle.
După cum știi,
au un singur om al legii acolo.
Dacă-l poți numi așa.
Te-aș ruga, până îl prind pe Griffin,
să-ți ții oamenii pe aproape,
m-aș mai liniști.
N-ai de ce să-ți faci griji, șerifule.
Dl Logan, noul șef al pazei,
adună chiar acum oamenii de care avem nevoie.
Mie mi se pare că acum mănâncă micul dejun.
Sindicatul de Minerit Quicksilver
are un interes legitim pentru cererea din La Belle,
unde se găsește o cantitate considerabilă de minereu.
O să avem grijă de el, cum avem de toate investițiile noastre.
Cum ați avut grijă de Creede?
Succes la vânătoare, șerifule!
Un kilogram de făină.
Jumătate de slănină.
Încă jumate de cafea.
Două cutii de cartușe pentru Winchester.
44?
50-95, dacă se poate.
Vânezi bizoni?
De ce? Ai văzut vreunul?
Dacă spargi borcanul, fetițo,
o să-l plătești.
Unde s-a mai dus fratele tău?
Dacă nu ți-a zis, nici eu nu-ți zic.
Ar cam fi timpul să renunțe la steaua aia, nu crezi?
La naiba, fato!
Ți-am zis să nu pui mâna!
Acum, vreau să...
Hai!
Mai țipă la ea o dată!
Nu e normală la cap.
Nici tu n-o să mai fii, dacă mai țipi la ea.
Luăm și niște lemn-dulce.
Mătușă Maggie,
doamna nu prea are haine pe ea.
Nu, nu prea are.
Ce naiba face?
Pare că-și aerisește părțile intime.
Am înțeles că valorează un milion de dolari.
Soțul ei avea o fabrică de bere în Berlin.
Au venit în Mexic să mai deschidă una.
Ea a înnebunit și a fugit.
Bărbatul ei fabrica bere?
Așa am auzit.
Păcat că nu lucra în mină.
Hai, copii!
Ce înseamnă toate astea?
Am întrebat primul.
William! Doamne! Lasă-l în pace!
Unde locuiește?
Nu știu.
Mary-Agnes!
Bine.
Ridic-o!
Truckee!
Jos!
- Deschide poarta, băiete! - Poftim?
Deschide poarta!
Adio, Câine Vagabond!
Mă bucur să te revăd, băiete!
Uite-l!
Aveți musafiri.
Am venit după dl Ward.
Ce lipsă de decență din partea ta!
Să scoți un bărbat din pușcărie.
- E cumplit! - Ți-e ciudă că nu ți-a venit ție ideea.
Nu vă împotriviți
și vom uita ce s-a întâmplat aseară.
Dle Ward?
Vă voi ruga foarte frumos
să vă alegeți o trăsură în care să vă urcați.
Nu am să vă rog a doua oară.
Doamnelor, vă propun un târg!
Lăsați-l aici, să mă ajute să îmblânzesc caii
și vi-i vând pe toți, în afară de șase, pentru 4.500.
Mai puțin de 100 pentru fiecare.
O să păstrezi doar șase?
Când termin, mă întorc acasă, la Boston.
Aici nu a fost niciodată casa mea și, mulțumită vouă, nici nu va fi.
- Doamnă, nu vă pot lăsa să... - 4.300.
- Bine! - La naiba, Mary-Agnes!
Șerifului n-o să-i placă. Deloc!
Șeriful nu-i aici.
Whitey...
Ori ești de acord,
ori te închidem la loc.
Crezi că ești mai rapidă decât mine?
Știu că sunt.
Pe naiba!
Mai încercăm o dată?
Vreți niște cafea?
Sună bine.
Șerifule!
O vorbă.
Băiete, du-te și ia-ți o bomboană sau ceva!
Hai, du-te!
Ia loc!
Te rog!
Am auzit că te duci la Olegrande, să te întâlnești cu colonelul Lowell.
Dacă ai auzit, înseamnă că e adevărat.
Jeff Lowell e un om bun, i-am luat odată un interviu.
Are legătură cu ce s-a întâmplat la Creede?
Îmi luați interviu, dle Grigg?
Dacă vrei să-l găsești pe Frank Griffin,
trebuie să-l cunoști.
Trebuie să știi cum gândește.
Și cum a început legătura lui cu Roy.
Și ca să afli toate astea,
trebuie să stai de vorbă cu sora Lucy Cole.
- Care soră? - Lucy Cole.
Locuiește în orașul Moses, lângă granița cu Oklahoma.
Ce legătură are ea cu toate astea?
L-a crescut pe Roy Goode de când era un boț cu ochi și până la 15 ani.
Și crezi că s-ar putea întoarce acolo?
Deja s-a întors.
L-a văzut o călugăriță
acum câteva săptămâni.
Doamne! Câte călugărițe sunt în Moses?
Lucy nu e, de fapt, călugăriță.
Oricum, nu în sens spiritual.
Își spune „soră”, pentru că darurile ei au fost mereu...
Ei bine, ca de la o soră,
dacă mă-nțelegi.
Și îmi oferi gratuit informațiile astea pentru că...
Nu, nu ofer nimic gratuit.
Se întâmplă ceva.
Și, mulțumită lui Frank, sunt fix în mijloc.
Am să-ți dau
datele lui Lucy.
Și data viitoare când vii în Taos,
poate o să-mi acorzi un interviu.
Mă îndoiesc că o să mai dau pe aici curând.
Aerul e prea rarefiat pentru mine.
Dacă-l mai vezi pe Frank,
spune-i că John Cook vine după el.
Șerifule Cook...
Nathan!
Bună ziua!
Aia din spate era tabăra voastră?
Vorbiți engleză?
Se pare că ați avut musafiri.
În jur de 30 de bărbați?
Doamnă...
Au avans de o zi.
Da, erau 30.
A zis că ne omoară, dacă vorbim despre el.
Ați face bine să-l credeți.
Îi cunoști?
Da.
Îi vânezi?
Da.
Doar dumneata?
Au spus unde se duceau?
Fetița pare să aibă colici.
În locul vostru, aș înfășa-o în muștar, aș freca-o cu alifie,
apoi aș înmuia-o în whiskey fierbinte.
Unul dintre ei a zis ceva de Olegrande.
Mulțumesc, doamnă.
Găsește-i, șerifule!
Găsește-i și omoară-i pe toți!
Bună, Sadie!
Ce faci singură acolo?
Tot ce pot, ca să pregătesc locul pentru noul predicator.
- De ce? A ajuns? - Nu încă, dar e pe drum.
Ești sigură?
Da, am chiar aici telegrama.
Chiar așa?
„În scurt timp, am să plec cu trenul
din Scranton, Pennsylvania, către voi.
Abia aștept să văd aceste meleaguri
și să mă întâlnesc cu congregația din La Belle când ajung.
Cu pioșenie, pastorul Garrett Moore.”
Nu asta a zis și acum trei luni?
Ba da.
E aceeași telegramă.
Pennsylvania e departe.
Da, este.
Și a zis că vrea să vadă și locurile,
așa că poate s-a oprit undeva pe drum,
să se obișnuiască mai bine cu...
oriunde era.
Poate chiar așa a făcut.
Te las să lucrezi.
Crezi că vine, nu, Whitey?
Desigur!
După cum ai zis, probabil s-a oprit pe drum.
Să ai o zi bună!
La fel, Whitey.
Încotro?
Nicăieri.
Mă pregăteam să dau o tură.
Înnebunesc stând aici.
Te cred, dar trebuie să mănânci mai întâi.
Te-ai uscat de tot!
Ai ceva curat cu care să mănânci?
Da.
Ce-am făcut cu lingura aia?
Da...
Știi unde locuiește?
John Doe?
Nu știu.
Nu m-am gândit niciodată la asta.
Nici eu.
Ce om trist, nu?
Nu suntem toți?
Mănâncă!
Ți-a zis Bill ceva înainte să plece,
despre ce avea de gând să facă?
Nu prea multe. Doar că se ducea după Frank Griffin.
Așa mi-a zis și mie.
Și-a pierdut mințile.
Nu.
S-a săturat să se simtă inutil.
Îți faci griji pentru el?
Normal!
Tu nu?
Trebuia să mă ia cu el.
I-aș fi păzit spatele.
Am auzit întâmplarea cu tine și cu cei doi cowboy.
Lumea vorbește despre asta?
M-am descurcat binișor cu arma,
fără să mă laud.
De-acum încolo o să tragi în oricine o face pe istețul?
- Le atrăgeam atenția. - Și dacă primeai mai mult de atât?
Dacă-l împușcai pe unul în cap, în loc de braț?
Nu s-ar întâmpla niciodată, decât dacă aș vrea. Am prea mult talent.
Sau te împușca unul.
Am prea mult noroc.
Te crezi norocos?
Whitey, îmi pare rău să ți-o spun, dar nu prea-ți curge norocul prin sânge.
Am noroc că te am pe tine.
Ieri m-ai lăsat să fiu mai rapidă?
Nu, doamnă. N-aș face asta pentru nimeni.
Sunt mai rapidă și fără să mă ajuți tu.
Știu.
Bine.
Adu-mi oala înapoi, după ce mănânci. Spălată.
- Da, doamnă. - Doamne!
Golește-ți oala de noapte!
Da.
Rămâi pe loc!
Te-ai rătăcit, băiete?
Nu cred, domnule.
Am treabă cu Louise.
Ce treabă?
Lecții.
Poftim?
Tu ești, Whitey?
Ei bine?
Ai adus-o?
Da.
Intră!
Ai face bine să rămâi pe cal.
Zice că aduce ghinion să porți hainele fiului ei mort.
Ușurel, doamnă!
- Să mă dezbrac? - E prea târziu.
Acum, că le-ai îmbrăcat, sunt ale tale.
Nu le mai poate lua înapoi.
- E o frumusețe. - Este.
Nu vrei să-l încaleci?
E în regulă, a obosit.
Nu mai are atâta zvâc.
Nu pot să-l călăresc.
Poate unul mai mic
sau unul mai bătrân.
Ce fel de indian ești?
Nu poți să călărești un cal?
Cât timp ai stat singur cu ele?
Suficient cât să uiți cine ești?
Hai, urcă-te pe el!
Îl țin eu.
Așa, du-l pe lângă gard.
Tu ești șeful animalului, băiete, sau el e șeful tău?
Așa!
Așa...
Nu-l lovi prea mult, îl irită.
Strânge-l cu picioarele!
Bine!
Bravo!
Gata cu catârii, cowboy!
Mamă, uite!
Ridică-te!
Urcă-te la loc!
- Poate mai târziu. - Urcă-te acum!
Apucă-l de căpăstru
și urcă-te la loc!
Nu vreau.
Dacă nu te urci, n-o să te respecte niciodată.
Și, mai rău, n-o să te respecți nici tu!
Haide!
Urcă-te la loc!
Și de data asta ține-l sub tine!
Hai, prinde-l!
Nu-l lăsa pe el să decidă!
Așa. Îndeamnă-l să pornească!
Așa.
Dii!
Nu slăbi hățurile! Ține călcâiele în jos, ca să nu te arunce!
Ține-l bine, băiete!
Rămâi pe el!
Hai, ridică-te!
Nu.
Urcă-te la loc!
Cum vrei.
Ușurel!
Ușurel, băiete!
Bravo!
Acum e calul tău.
Nu știu cum pot să doarmă așa.
Ai vrea să ai copii?
Nu pot,
dintr-un motiv sau altul.
Dar ai fi vrut?
Da și nu.
Nu eram sigură că m-aș pricepe la asta.
Și apoi, când am crezut că m-aș pricepe,
era prea târziu.
Lasă-mă să am grijă de tine.
Să ai grijă de mine?
Am strâns niște bani.
Chiar așa?
Am aproape 20.000 de dolari.
Am putea merge oriunde.
Douăzeci de mii?
Nu știai?
Curvele sunt mereu cele mai bogate din oraș.
Nu știam.
Mi se pare că nu iei de la viață tot ce are de oferit.
Sau ce meriți.
Vrei să fiu o femeie întreținută?
Ce dulce!
Am pornit de la zero.
Pe drum încoace am pierdut tot și pe toți.
O să-mi spui iar povestea aia tristă?
Cum ai venit tocmai din Virginia cu soțul tău, Walter?
Warren.
A murit de friguri?
Apendicită.
Și apoi am rămas aici, singură.
Îmi amintesc că nu erai chiar singură.
Nici nu știam că m-ai observat.
Te-am observat.
Toată lumea te-a observat.
Îmi amintesc prima oară când te-am văzut.
Era într-o după-amiază.
Eram pe veranda Magdalenei, citeam ziarul,
când ai intrat în oraș în goana calului,
pe iapa aia murgă pe care o aveai.
Ca de obicei, erai nervoasă pe ceva.
Te-am urmărit alunecând de pe cal
într-o amestecătură de fuste și plete,
și atât mi-a fost.
Încă te mai urmăresc.
Tot timpul.
Știu totul despre tine.
Cum te simți...
Ce gust ai...
Cum miroși.
La naiba, te-aș putea găsi pe întuneric!
Ține bărbia sus!
Așa...
Așa?
Și nota...
E fix...
- Acolo. - Aia?
Exact!
Acolo?
Nu sună prea bine.
Cântă la fel de bine ca un păstrăv.
Pierde timpul cu lecțiile astea.
Nu vine aici pentru lecții.
R.
O.
Y.
Asta e!
Ce e?
Nimic, doar că...
Cred că e prima dată când mi-am scris numele.
Păstreaz-o!
Așa o să fac.
Noapte bună!
Mulțumesc.
La naiba, Roy!
Am nevoie de muzică adevărată, ca să-mi clătesc urechile de gunoiul ăsta.
- Bunicule! - Nu, are dreptate.
Sunt groaznic.
N-am nicio înclinație.
Nu ca mama. Ea cânta la orice.
O să-ți iasă.
Doar că durează un timp.
Louise, spune-i „la revedere” elevului tău
și ajut-o pe mama cu cina.
- Ai luat cina? - Nu.
Cei din La Belle vor începe să-i simtă lipsa ajutorului de șerif.
Nu crezi, băiete?
Da.
Nu pot face nimic fără mine.
Bine.
Mulțumesc.
Când să mă întorc
pentru următoarea lecție?
Când vrei. Mă găsești aici.
Dle ajutor de șerif,
ne-a făcut o mare plăcere.
Louise...
Mi-a părut bine, domnule.
Trebuie să avem mare grijă pe aici.
De ce?
Să nu dăm peste urși grizzly și pume?
Nu, nu din cauza pumelor, ci din cauza copacilor.
Ăia se numesc plopi tremurători
sau „tremurici”.
Sunt înconjurați de ferigi care acoperă totul,
așa că e plin de capcane în jurul lor,
unde un cal poate să se rănească.
Nu suntem primii pe traseul ăsta.
Câțiva dintre poneii mamei tale au trecut deja pe aici.
- De ce nu mai porți pistol? - Nu asculți, băiete?
Să nu umblu pe sub „tremurici”.
Cum de nu ai pistol?
Nu-mi trebuie,
decât dacă mama ta mă împușcă iar.
Ce pistol aveai?
O pereche de 45, ca Whitey Winn?
Aveam un 38.
Doar unul?
Doar de unul aveam nevoie.
În plus, nu trag prea bine cu cealaltă mână.
Pare că au luat-o pe aici.
De ce nu aveai un 45, ca Whitey?
Un 38 e mai ușor.
Îl scoți mai repede.
Nu prea are recul.
Dar nu e la fel de puternic.
Nu trebuie să fie puternic, ci precis.
Și un 38 omoară, dar trebuie să tragi drept.
Și cum e?
Ce să fie?
Să omori.
Copacii de acolo se numesc molizi albaștri.
- Roy. - I-am văzut. Nu le da atenție.
Cine sunt?
De la compania de minerit.
Ce vor?
Doar se uită la noi.
- O să vină încoace? - Acum se hotărăsc.
Nu crește nimic sub molizi
și de aia e bine să mergi pe sub ei,
pentru că nu sunt nici capcane, nici ramuri joase.
Ai auzit ce-am zis?
Nu mergi pe sub plopi, ci pe sub molizi.
Corect.
Au plecat.
- Nici nu te-ai uitat. - M-am uitat.
Nu par fericiți?
Hai să-i ducem caii mamei tale.
Ce e?
E în regulă, mână-l.
Își găsește singur drumul.
Nu există altă cale?
Poate îi cresc aripi și zburați până jos.
Bravo!
Am reușit!
Așa e!
La naiba, Roy!
Dă-te jos!
Ia niște apă!
- Nu mi-e sete. - Bea, totuși!
Sunt aceiași?
Așa pare.
Suntem doi vânători care iau o pauză.
N-ar trebui să fim pe cai, în caz că trebuie să fugim?
Nu, nu putem fugi de ei.
Mai bine stăm aici, să le dăm ocazia să ne vorbească de sus.
Ca să fie încrezători.
Ia te uită!
Ce avem aici?
Bună ziua!
Încotro?
Nicăieri anume. Vânăm puțin.
Vânați?
N-ați prins mai nimic.
Nu, domnule. Nu prea am avut noroc.
- Sigur știi să folosești pușca aia? - Uneori mă întreb și eu.
Termină!
Potolește-te!
Măgar tâmpit!
Dacă nu ai grijă, o să-l omori cu pintenii.
Mă înveți cum să călăresc?
Nu, domnule. Doar...
Animalul pare să sufere și, dacă mai aveți mult de mers...
Nu mai avem prea mult,
așa că nu-ți face griji pentru animal.
Doar că nu-i place. Nu-i așa, Ranger?
Bravo!
De unde veniți?
De la o fermă, pe lângă La Belle.
- Muncești acolo? - Da, domnule.
Și ăsta?
E fiul meu.
Tu și maică-sa sunteți o pereche de vis.
Întoarceți-vă la vânătoare și să nu vă mai văd. Ați înțeles?
Nu te smiorcăi, băiețaș.
N-o să observe nimeni.
O să se amestece cu mirosul tău natural.
Și cu al tău, prietene.
Hai, să mergem!
Să vă purtați frumos!
Spune-le!
Vino aici!
Nimic nu e mai înfricoșător decât un om cu un pistol.
Iar un om fără pistol e cel mai neajutorat.
- De asta ar trebui să ai unul. - Ar trebui?
Ai fi putut să-l împuști.
Ai vrut s-o faci.
Se vedea.
Aveai o privire.
O privire?
Ca atunci când ai împușcat șarpele.
Asta ar fi trebuit să fac?
Ar fi trebuit să-l împușc?
- Nu aveai pistol. - Să zicem c-aș fi avut.
Să zicem că și tu ai fi avut.
Ei șase cu pistoale, eu cu pistol, tu cu pistol,
am fi început să tragem în același timp.
- Și apoi? - I-ai fi omorât pe toți.
Poate, dar se putea să mori și tu.
Și, dacă am fi fost pe stradă, și alți oameni ar fi murit.
Dar nu eram pe stradă.
Nu ar trebui să te lași niciodată umilit.
Dar uneori e mai ușor să te duci acasă
cu ranchiună și cu mândria terfelită,
decât să ajungi să fii omorât.
Intrați odată să mâncați?
Venim imediat, doamnă!
„Frank Griffin a apărut pe neașteptate în Taos, lunea trecută,
și i-a oferit acestui reporter un interviu în exclusivitate.
Griffin l-a informat pe A.T. Grigg
că Roy Goode e vinovat de morțile din Creede
și din alte orașe miniere, din New Mexico și până în Colorado.
Griffin a spus: «Dorința mea e să am grijă de amărâții
care mă tratează cu respectul pe care orice bărbat îl merită,
dar Roy Goode m-a trădat.
Am să omor orice bărbat, femeie sau copil care îl adăpostește.»”
Nu pare să fie noul predicator.
Doamnelor...
Eu sunt Ed Logan, șeful pazei companiei Quicksilver,
noii proprietari ai orașului.
De acum încolo noi vom avea grijă de voi.
Dle fierar, o să avem nevoie de tot grajdul.
Mai vin oameni în zilele următoare.
Tot spațiul costă 2 dolari pe zi.
Un preț corect. Mulțumim.
Credeam că sunt mai mulți.
- Vor fi. - Nu-mi place treaba asta.
- Normal că nu. - Și nu-mi place el.
Băiete!
O să avem nevoie și de biroul șerifului.
Despre asta va trebui să discutați cu șeriful.
Bine. Pe unde umblă?
Exact așa ziceam și eu.
De acum, eu sunt noul șerif din La Belle, New Mexico,
iar aceștia sunt ajutoarele mele.
Doamnelor și domnilor...
Dacă aveți nevoie de ceva, absolut orice,
vă vom ajuta.
Ne vom lăsa caii la dumneata,
iar noi ne vom caza la minunatul vostru hotel.
Ea ce mai vrea?
Dră Dunne, pot să vorbesc cu tine?
În particular?
Desigur.
Cu ce vă pot ajuta, dnă Fletcher?
Alice, te rog.
Mi-ai putea împrumuta un abecedar?
În caz că ai unul în plus.
Din câte-mi amintesc,
băiatul tău știe să citească și să scrie.
Desigur.
Ți-l dau înapoi.
Nu te grăbi!
E Magdalena, fosta matroană.
Ai fi putut face o grămadă de bani aici.
Cam câți?
Pe puțin 200 pe lună.
Chiar că mulți.
De două ori cât fratele meu, care e la o bancă în Austin.
Și, dură cum ești,
ai putea fi matroană.
Ți-ai deschide localul tău și ai face și mai mult.
Cât de mult?
Câteva mii.
Chiar așa?
Viața de curvă nu e așa de rea, dacă îți joci bine cărțile.
Cine crezi că a finanțat jumătate dintre firmele din oraș?
Cine crezi că plătește pentru caii tăi?
Sunt mai multe cuvinte pentru „curvă” decât pentru „doctor” sau „avocat”.
Da?
Spune-mi câteva!
Mulțumesc.
Cu plăcere!
Logan o să omoare bietul cal.
Dacă nu-l omoară calul mai întâi.
Dacă zgândărești prea mult o ființă,
până la urmă o să-ți răspundă.
Unii nu sunt suficient de deștepți să știe când își forțează destinul.
Te-am văzut plecând spre Blackdom ieri.
Oamenii ăia au propriile obiceiuri.
Da, știu.
„Soldații bizon” pot fi periculoși.
Soldați de care?
„Soldați bizon”.
Asta sunt ei.
Vânau bizoni?
Vânau oameni. Erau în Cavaleria a Zecea, imediat după război.
Ce oameni?
Cheyenne, de obicei,
dar și comanși și apași.
Sunt foarte buni pistolari.
Mai buni decât mulți albi.
- De ce li se zice „soldați bizon”? - Păi...
John Randal, unchiul fetei căreia îi faci ochi dulci...
Nu-i fac... Nu...
Odată, de unul singur,
s-a apărat de 70 de indieni Cheyenne doar cu un pistol
și câteva cartușe.
Și până au venit ajutoare dintr-o tabără,
13 dintre cheyenne erau morți,
iar John Randal fusese împușcat în umăr
și avea vreo 12 răni de suliță, dar a supraviețuit.
Iisuse!
Indienii cheyenne au împrăștiat zvonuri
despre un nou fel de soldat, care lupta ca un bizon încolțit.
Un bărbat care, ca și un bizon,
primea lovitură după lovitură, fără să moară.
Un bărbat care, ca și un bizon,
avea un cap plin de păr gros și ondulat.
Ăsta e unchiul lui Louise?
Și tatăl ei,
și ceilalți bărbați de acolo.
Sau asta erau, oricum.
Acum vor să fie fermieri.
Vor să fie lăsați în pace.
N-au nevoie de un băiat alb să se ducă acolo,
cu tot cu belelele lui de alb.
„Bâz...”
„Bâz,
bâz.
Acesta...
e...”
„Cântecul”.
„...cânte...
Cântecul...
albinei”.
E deschis?
Da, domnule.
Un pahar cu whisky de calitate.
Am înțeles că umblă pe aici un regiment de cavalerie.
Da, domnule.
Sunt în patrulă de mai bine de o săptămână.
Lupte pentru teritoriu,
pe lângă Eaton.
Știi când se întorc?
Nu, dle șerif, nu știu.
Unde e toată lumea?
Salut!
Șerifule...
„Bâz,
bâz,
bâz.
Acesta e cântecul
albinei.”
Ce e?
LUCY COLE MOSES, NEW MEXICO
„Bâz, bâz, bâz.
Acesta e cântecul albinei.”
Subtitrarea: Ștefania Gheorghe