"Taideteos ei vastaa kysymyksiin vaan herättää niitä,
ja sen perimmäinen merkitys piilee -
ristiriitaisten vastausten välisessä jännitteessä."
Se on aina parempi pianolla. En tiedä miksi.
Siis -
se kysymyksenne. Kyllä, kannan häntä mukanani.
Näen hänet usein puutarhatöissä.
Julia Vega vannoo näkevänsä hänet portaissa -
aamulla mennessään pyykille.
Hän katsoo, että Julia lajittelee pyykit.
Lapsiamme kismittää, koska he eivät ole nähneet häntä.
Minä...
Minä kaipaan häntä kovasti.
Haloo.
Niin.
Totta kai.
Niin, tiedän kyllä.
Voitko odottaa hetken?
Kamalaa. Tuleeko hän kuntoon?
Ymmärrän.
Eikä harjoituksia ehdi pitää?
Niin.
Hyvä on.
Saanko kolme lippua tälle päivälle?
Niin.
Selvä.
Hyvä, kiitos.
Nyt tärppäsi, poika!
Leonard, bellissimo. Saitko nukuttua?
En saanut, Bruno. Manfred alkaa tauosta, etkä antanut harjoitusaikaa.
Sanoin, että johdat. - Sanoit, että se on mahdollista.
Hyvää päivää.
United States Rubber Company kutsuu teidät Carnegie Halliin.
Konsertissa soittaa New Yorkin filharmonikot,
jonka musiikillinen johtaja on Artur Rodziński.
Bruno Walter, jonka oli tarkoitus johtaa, on sairastunut.
Hänen sijaisenaan on nuori amerikkalainen apulaiskapellimestari -
Leonard Bernstein.
Näitte tänään historiallisen esityksen.
Tämä fantastinen esitys lähetettiin ympäri maailmaa.
Minun täytyy sanoa, että maestro Bernstein -
sai puhelinsoiton tänä aamuna.
Hän kuuli johtavansa konserttia täällä -
ensi kertaa monen vuoden... - Ilman harjoituksia.
Ilman harjoituksia.
Mutta hän ei tarvitsekaan harjoituksia. Hän tekee sen tunteella.
Hän on odottanut tätä monta vuotta. Nyt se tapahtui, ja olen todella ylpeä.
Carnegie Hall on ylpeä teistä. Koko New York on.
Leonard Bernstein.
Kiitos.
En muista muuta kuin aloituksen.
Taisin pökertyä ja tokenin vasta aplodeihin.
Älä mieti sitä. Meillä on hyvä vauhti.
Haluan tehdä sen koreografian Cincinnatissa.
Jerry, rakastan tätä musiikkia.
Kun saan jotain kasaan, äänitän sen sinulle.
Se hänen uusi balettinsako -
kolmesta merimiehestä vapailla New Yorkissa?
Se juuri. - Älä väitä vastaan.
Hän on lupaava nuorimies. Niin tässä lukee.
"Bernstein hallitsee partituurin.
Nuoren kapellimestarin tarkka ohjelma..."
Ja vieressä on Hitlerin pommituksesta Puolassa.
Sisään vain.
Anteeksi, herrat. - Hän jättää sen aina auki.
Isaac, tunnet Davidin. Tuo on Jerry Robbins.
Hei. - Sinun pitää tulla.
Olet tunnin myöhässä. - Työstän vain...
Rodziński on tulossa. - Rodzińskiko?
Tulen kohta. - Isaac.
Muista, että kultapoikasi on säveltäjä.
Alan oppia kevyemmän otteen.
Oikein hyvä. - Olen aina niin ronski.
Innostun liikaa. - Niin.
Molemmat jalkasi ovat sylissäni.
En tiedä, mitä tehdä. Tämä on liikaa.
Se on... - Liikaa yhdelle miehelle.
Maksapisteen takiako? - Ei.
Liikaa yhdelle miehelle, David.
En voi poistua asunnosta.
Niin se on. - Älä poistu.
Hyvä Jerry,
tässä anteeksipyyntö äänitteestä, joka ei ole huono mutta ei järin hyväkään.
Käyn musiikkia läpi uuvuksissani.
Kaikki on kunnossa kolmoseen asti, kontrapunktiin kahdella pianolla.
Se on aika sekava.
Se on vaikeaa kahdella pianolla.
Orkesterin kanssa sen pitäisi selkiytyä.
Pahoittelut virheistä.
Kaikki on Aaron Coplandin syytä.
Kaikki on minun syytäni. - Hän istuu tuolla.
Ei ole. - Oli miten oli.
Jätän ratkaistavaksesi, herra Robbins,
miten tätä musiikkia tanssitaan.
Terveisiä kaikille ja sille ja...
Toivottavasti pidät. Lykkyä tykö.
Pitää lähteä harjoituksiin.
Hoidan tämän. - Hoidatko?
Jep. - Olet loistoveikko.
Se on alakerrassa, ja myöhästyt silti.
Kehu minua Rodzińskille. - En ole hänen suosikkinsa, mutta toki.
Olet rakas, kulta. - Samoin.
Yritän hillitä itseni
Mutta hullaannun
Esitän viileän etäistä
Mutta hullaannun
Hullaannut
Hullaannut, sinä vain hullaannut
Kun menen eläviä kuvia katsomaan
Ja näyttelijät kohtauksessa näen
Se alkaa tuntua todelta
Tyttö kaipaa suojaa Ei kelmi häntä kunnioita
Loikkaan turvaksi Lyön reiän valkokankaaseen!
Hullaantuu, hullaantuu
Hän hullaantuu
Näin hullaannutaan
Loistavaa, mutta tepä ette tiedä,
miten hän hakkasi sopraanon esiin siskorukastaan -
oopperaesityksissä, kun olimme lapsia.
Olkoon tämä varoituksena kaikille.
Hei.
Arvelinkin, että tulet. Olet kierrellyt ahkerasti.
Oletko tavannut kaikki?
Betty ja Adolf. He ovat hauskoja.
Hei. - Hei.
Ellen. Olette varmasti törmänneet jollakin studiolla.
Hei, Felicia.
Unohdinko jonkun?
Vain pianonsoittajan.
Arvelin, ettei sinua tarvitse esitellä.
Hei. Olen Lenny. - Hei. Felicia.
Bernstein kuten hänkin.
Montealegre.
Montealegre?
Montealegre Cohn. - Cohn. Montealegre Cohn.
Mielenkiintoinen sanojen liitto.
Tuo katseesi sun
Se mut heikoksi saa
Silmäsi kun pöydän poikki mua katsovat
Olet eurooppalaista aristokraattisukua äitisi puolelta.
Isäsi on amerikkalainen ja juutalainen.
Muutitte Chileen, koska...
Ihme, että muistan kaiken. - Niinpä. En tiedä, miten.
Muutitte Chileen isäsi työn takia.
Nyt olet New Yorkissa opiskelemassa -
pianoa, mutta oikeastaan näyttelemistä.
Se ura vaatii monipuolisuutta esittää erilaisia hahmoja.
Siitä päättelen,
että kultaseni, olemme samanlaisia.
Miten?
Sinun on täytynyt -
koota palaset itsestäsi erilaisista maailmoista -
ja luoda niistä tämä edessäni seisova ihminen.
Mutta miten olemme...
Juurihan selitin. - Hyvä on.
Venäjänjuutalainen. Bostonin kasvatti. - Kuuntelit.
Maahanmuuttajien lapsi. Isä omillaan menestynyt liikemies.
Talmud-kasvatus. Harvard.
Curtis School for Music... Institute of Music Philadelphiassa.
Ja nyt New Yorkissa luomassa säveltäjän ja kapellimestarin uraa.
Konserttipianistina, joka pakeni tähän taiteen mekkaan -
puritaanisia juuriaan kuten sinäkin.
Sinun perheesi oli kai kannustavampi.
Isä arveli, että päädyn soittamaan klezmeriä kadunkulmaan.
Hän toivoi minua perheyritykseen töihin. - Mikä yritys se oli?
Samuel Bernsteinin hiustarvikkeet. - Ihanko totta?
Minun oli pakko omaksua erilaisia puhetyylejä, tapoja ja maailmankuvia.
Siksi voin olla montaa asiaa samaan aikaan.
Siten me kaksi selviydymme.
Maailma haluaa meidät yhteen muottiin. En siedä sitä.
Olet hyvin viehättävä, Felicia.
Hullaannutaan, hullaannutaan
Sinä hullaannuit
Älytöntä. Olen pahoillani.
Odottakaa!
Mene!
Vauhdikasta menoa. - Pidän siitä.
Olet todella energinen.
Seuraan vain sinua. En tiedä minne. En tunne tätä kaupunginosaa.
En osaa kuvitella sinua tänne.
Mene sinä tuonne. - Selvä.
Näyttämölle. Riisu kengät.
Selvä. Mihin jätän ne?
Sinne toiselle puolelle.
Minne sinä menet? - Haen käsikirjoituksen.
Käsikirjoituksen? - Niin.
Pitääkö minun näytellä? - Mitä?
Pitääkö minun tehdä jotain? - No, ehkä.
Nyt jännittää.
Saakin jännittää.
Tämä on hieno paikka.
Todella hieno.
Luen kohtauksen maestro Bernsteinin kanssa. Näytön paikka.
Maestro Bernstein? Onpa koreaa.
Tässä. - Ai, luemme sen.
Esitämme sen oikeasti. - Niin.
Olenko kuningas? - Ja tämä on linnasi.
Hienoa.
Vaikka oletkin kuningas,
olet ihastunut minuun.
Niin.
Päätit antaa minulle valkean ruusun kruunustasi.
Tietysti.
Sinulla ei ole sitä vielä. Annan sen.
Tässä kukkasi. - En ole lukenut tätä. Hetki.
Voitko pidellä tätä?
Koska olen kuningas,
joka on rakastunut...
Lahja minulleko, herrani?
Oikein hyvä.
Sinun vuorosi.
"Pienine vahatäplinesi, valkea ruusu,
olet kuin ojentaa suurieleisesti kukan..."
Ei.
"Olet kuin silmä -
rikkinäisen kuun."
Olet surkea.
Sinun repliikkisi.
"Muutut aina, rakkaani.
En nähnyt sinua eilen.
Mutta katsoin hevostasi.
Se on niin kaunis.
Ei yhtä kaunis kuin sinä,
sillä sinä olet lohikäärme.
Uskon, että voisit murtaa minut käsissäsi.
Olen niin heikko,
kuin kuura -
auringon poltteessa."
Eikö näin ole parempi, neiti Montealegre?
Enemmän valoa.
Kiitos, Joseph. - Joseph, pyydän anteeksi.
Säikähdin. Näin hämähäkin ja yritin tappaa sen takillani.
Työntäkää ovi kiinni lähtiessänne. Se menee lukkoon.
Kiitos.
Hyvää yötä. Hienoa. Kiitos.
Et kertonut, että isäsi omistaa tämän.
Näinkö aina houkuttelet kosijoitasi?
Valvon harvoin yhdeksää myöhempään.
Hetkinen. Teitkö poikkeuksen vuokseni?
Arvelin, että saatat olla sen arvoinen.
Toivottavasti se ei käy kalliiksi.
Miten olisin aikasi arvoinen? Nyt tiedän.
Jokin on pielessä. - Mikä?
Mikä hahmosi nimi on?
Margaret. - Margaret.
Margaret. - Niin.
Olet varanäyttelijä. - Niin.
Sinun pitäisi olla Margaretin roolissa.
Parrasvaloissa.
Jos pelko estää sinua... - Minulla on monta estettä.
Pelko ei kuulu niihin.
En seisoisi tässä edessäsi,
en olisi edes New Yorkissa, jos pelko hallitsisi minua.
Se ei vain ole niin helppoa.
Olisi hölmöä luulla,
ettei onnea tarvita kykyjen ja tarmon lisäksi.
Olen hyvä esimerkki siitä. - Vitsailet.
Ellei Bruno Walter olisi sairastunut -
ja Rodziński jäänyt myrskyyn, en olisi saanut debyyttiä -
ja opettaisin pianonsoittoa valittaville 8-vuotiaille...
Se olisi tapahtunut ennen pitkää.
Niinkö luulet? - Tiedän sen.
Niinkö? - Totta kai.
Äläkä unohda, että olet mies.
En koskaan.
Niin.
Voi taivas.
Olit suurenmoinen.
Hyvänen aika. Shirley Bernstein, mukavaa, että tulit.
Toin Richard Hartin Lil-vaimoineen. - Etkä.
Dickillä on uusi Broadway-show Eva Gaborin kanssa.
Se avioliitto ei kestä kauan, ja hän on sinun tyyppiäsi.
Mitä tyyppiä? - Samaa kuin minulla.
Varattua.
Suurenmoista.
Ystävällistä, että tulitte.
Ihastuin Dark of the Mooniin.
Älkää. Te olette suurenmoinen. Produktio on parempi ansiostanne.
Tuuraan vain viikon, mutta kauniisti sanottu.
Neiti Jonesin kannattaisi pysyä vuoteessaan.
Olette suurenmoinen.
Kulta. - Kiitos. Mukavaa, että tulitte.
Ilomielin. - Kiitos.
Tule iltapalalle.
En voi. Lähden aamujunalla Tanglewoodiin.
Tanglewoodiinko?
Menet tapaamaan veljeäni.
Älä ole noin yllättynyt. - En, minä vain...
Hän ei kertonut.
No...
Ehkäpä hienotunteisuuttaan. - Veljenikö?
Epäilen.
Ei. Yritä vielä. - Kuusi.
Ei. - Kahdeksan.
Olet huono. - Neljä.
Ei. - Kolme.
Sen täytyy siis olla seitsemän.
Yritä keskittyä. - Ehkä minun pitäisi ajatella hetki.
Ajattele. Minä lähetän sen sinulle.
Juuri nyt.
Kaksikymmentä. - Ei.
Ei.
Kauanko meidän pitää tehdä tätä?
Meidän pitää rakentaa oikein vahva yhteys.
En voi. En tiedä, mitä teet.
Saatat vaikka rakentaa pommia siinä.
En.
Minulla on rento olo. - Räjäytät koko paikan.
Eikö sinulla?
On. - Onko?
On.
En ole nähnyt sinua noin kauan aloillasi.
Tekeekö mieli liikkua? - Ei tee.
Hyvä. - Itse asiassa ei lainkaan.
Tule, laitan sen.
Hyvänen aika.
Olen toivoton. - Niin olet.
Mihin menen?
Ole siinä. Ei tätä. - Selvä.
Ei. - Miksei?
No, se on hieman räikeä.
Vähemmän kömpelö.
Pidän tästä.
Rakastan tuoksuasi.
Niinkö? - Niin.
Se on isäni.
Eikö olekin outoa?
Minusta oli ihanaa -
kietoutua hänen popliinitakkiinsa, kun hän tuli iltaisin töistä.
Se tuoksu huumasi minut.
Yhdistin sen turvallisuuden tunteeseen.
Hän on kaunis. Kerro hänestä.
Hän on mainio. Ihana tyttö. - Niin.
Ja me... - Missä tapasitte?
Kemuissa Claudio Arraun luona.
Felicia, oletko näyttelijä?
Suurenmoinen. - Olen minä.
Totta kai olet. - Olen.
Uskomatonta kyllä.
Hän ei ole. - Olen kehno.
Kävin koe-esiintymisessä.
Kauheaa. - Huono näyttelijä.
He kuvasivat minua Hollywoodissa -
ja passittivat saman tien kotimatkalle.
Voi ei. - Todellakin.
Hän oli opiskelija ensimmäisenä kesänämme ja nyt -
hän on kaikkien lempiopettaja.
Paviljonkiin on ääriään myöten täynnä, kun hän johtaa opiskelijaorkesteria.
Pidän heistä niin kovasti. - Ja he sinusta.
Kerro Rochesterin filharmonikoista.
En saanut pestiä. - Niin, aivan.
Heidän mielestään olen liikaa Bostonissa.
Sekö oli syy? - Ilmeisesti.
Puhutaan Our Townista, jos sinulla on...
Karkaat Hollywoodiin.
Haaskaat aikaa musiikkiteatteriin.
Lupaan luopua siitä.
Lenny, sinulla on vastuu lahjakkuutesi takia.
Hän voisi olla ensimmäinen suuri amerikkalainen kapellimestari.
Mutta hänen pitäisi hallita elämäänsä niin,
että kun hän astuu johtamaan orkesteriaan,
hän voi sanoa rehellisesti itselleen: "Elämäni ja työni on puhdasta."
Ja nimi.
Kukaan Bernstein ei saa orkesteria.
Mutta Burns...
Leonard S. Burns.
Sitä pitäisi miettiä. - Viihdytin ihmisiä aikoinani.
Junassa Moskovan-matkoilla.
Aina junan saavuttua jouduin palaamaan saman tien,
koska meidän juutalaisten ei annettu asua siellä.
En nähnyt kaupunkia.
En koskaan.
Mutta minä sain soittaa.
Haluan nähdä ne.
Mitkä?
Mistä maestro Koussevitzky haluaa sinun luopuvan.
Oman musiikkisi.
Haluatko? Emme voi lähteä.
Voimmehan.
Uskomatonta.
Miksi ihmeessä luopuisit tästä?
Se on ihanaa. - Se ei ole vakavaa musiikkia.
Mitä se tarkoittaa?
Se tarkoittaa...
Hän uskoo, että voisin olla suuri kapellimestari.
Haluaisitko olla?
Haluan vaikka mitä.
New York, New York
Hitonmoinen kaupunki!
Miltä tuntuu?
Tuntuu paremmalta.
Voinko laittaa pääni tähän?
Todella noloa. - Ei.
Ei. - Tuntuu, että on hyvä olla hengittämättä.
Älä nyt.
Näin käy aina. - Milloin aina?
Kun menen sänkyyn, johon en ole tottunut. - Vai niin.
Mitä oikein vihjailit? - En tiennyt, mitä tarkoitit.
Minä vain... - Voi hyvänen aika.
Se on alarangassa. - Otatko pillereitä tai jotain?
Otan paljonkin. - Niin varmasti.
Mutta tähän vaivaan.
Voi että. Ikävää.
Raukkaparka.
Lattialla on paljon parempi. - Niin.
Paljon parempi. Kiitos. Hyvä idea.
Laitoit tyynyjä.
Huolehdit minusta. - Halusin tehdä olosi mukavaksi.
Pelataan Kateus ja salaisuus -peliä.
Tiedätkö sen? - En.
Kumpikin kertoo salaisuuden ja jotain, josta on kateellinen, jotta lähennymme.
Olemme jo aika lähekkäin.
Etenkin noin 20 minuuttia sitten.
No niin. - Näin sinusta aivan uusia puolia.
Jestas.
Hyvä on.
Sinä ensin.
Kerrotaanko kateudesta vai jokin salaisuus?
Kerro salaisuus.
Minäkö kerron sinulle? - Niin.
Karistinko päällesi? - Et.
Hyvä on.
Kun olin poika,
näin unia, joissa tapoin isäni.
Unesta herättyäni istuin sängyssäni -
ja haaveilin siitä.
Hän oli niin julma.
Joskus en...
En oikein löydä itseäni.
No...
Olen muuten samaa mieltä.
Mistä? - Nimestä.
Felicia Burns.
Siinä ei ole mitään hohtoa.
Se kuulostaa väärältä.
Sinun äänesi rauhoittaa minua. - Niinkö?
Kadehdin ilmaa, joka saa kulkea lävitsesi.
Tarkoitat kai suustani.
Mistä aukosta tahansa. - Älä.
Se ei tullut mieleeni.
Siinä olisi kyllä -
sointivaihtelua, jos ilma tulisi toisesta päästä.
Varmasti yhtä suloista.
Tärisenkö minä? - Ällöttävää. Täriset.
Nuo silmät.
Et taida tietää, kuinka paljon tarvitset minua.
Saatan tietää.
Muru, parempi kuin Philadelphiassa. - Niinkö?
Oli vähällä, etten syöksynyt orkesteriin. - Olet kiltti.
Kerroinko siitä tytöstä? Kirjoitin... Felicia!
Kirjoitin hänestä. - Aivan.
Tässä on David. Hän soittaa klarinettia ja...
Soitan klarinettia. - Näemmä.
Hän on ihmeellinen. - Kyllä.
Olin kuuntelemassa. Olit loistava.
Samat sanat. Broadway-tähti.
Voi ei.
Lounastamme Koussin kanssa, mutta mennäänkö myöhemmin drinkille?
Se olisi mukavaa.
Ei ollut tarkoitus yllättää. - Ei se mitään.
Taisin tehdä tökerösti. - Et.
Et lainkaan.
Nähdään siis myöhemmin. - Niin.
Selvä, mennään. Tule, lintuseni.
Oli hauska tavata. - Samoin.
Elämä ei ole niin vakavaa. Ihan totta.
Elämme aikaa, jona ihminen saa olla vapaa -
ilman tunnontuskia. Mitä pahaa siinä on?
Minä tunnen sinut läpikotaisin.
Voisimme -
ainakin yrittää.
Kyllä. - Kyllä?
Siis... - Älä!
Ei täällä. - Ei.
En minä sitä tarkoittanut.
Leonard Bernstein on säveltäjä, kapellimestari ja pianisti.
Hänen vaimonsa Felicia Montealegre on näyttelijä.
Kiireisistä uristaan huolimatta he ovat harvoin erillään.
Herra Bernstein on 37-vuotias,
mutta hän on ollut tunnettu jo vuositusinan -
sijaistettuaan Bruno Walteria -
filharmonikkojen kapellimestarina 25-vuotiaana.
Sittemmin Leonard Bernstein on esiintynyt ympäri maailmaa -
ja säveltänyt sinfonioita, baletteja, oopperan -
sekä musiikin Broadway-musikaaliin Wonderful Town -
ja elokuvaan Alaston satama.
Felicia Montealegre tuli Broadwaylle ja televisioomme Santiagosta, Chilestä.
Hän on television ensimmäisiä pesunkestäviä tähtiä.
Bernsteinit ja heidän lapsensa -
Jamie ja kaksikuinen Alexander -
asuvat lähellä Carnegie Hallia ja Broadwaytä.
He ovat olleet täällä kolmisen vuotta. Hyvää iltaa, Felicia.
Hei, Ed. - Iltaa, Lenny.
Mitä kuuluu, Ed? - Hyvää.
Lenny, minun on aina vaikea luokitella sinua ammatillisesti.
Olet niin monessa mukana.
Mitä pidät pääammattinasi?
Täytynee sanoa, että pääammattini on muusikko.
Kaikki musiikkiin liittyvä on sarkaani. Eikö niin? Säveltäminen,
orkesterinjohto, opettaminen, opiskelu, soittaminen.
Kaikki musiikkityö on mieluista.
Felicia, onko sinun vaikea pysyä ajan tasalla?
Melko vaikeaa. Hänellä on paljon puuhaa.
Tästä kaudesta tulee hektinen.
Hän kirjoittaa kahta musikaalia.
Toinen on sovitus -
Romeosta ja Juliasta, West Side Story -
Jerry Robbinsin, Arthur Laurentsin -
ja upean sanoittajan Stevie Sondheimin kanssa.
Lisäksi hän tekee neljä erikoisjaksoa -
CBS:n Omnibus-ohjelmaan.
Ja...
Vai? - Tiedät ohjelmani paremmin kuin minä.
Felicia, onko sinulla muita puuhia näyttelemisen lisäksi?
On vaikea ehtiä tehdä muuta kuin kotiaskareita.
Mieheni, lapseni ja näytteleminen vievät muun ajan.
Ja projektieni muistaminen.
En voi sille mitään.
Lenny, mikä on suurin ero -
säveltäjän ja kapellimestarin elämissä?
No...
Onhan niissä eroa. Se on -
persoonallisuusero säveltäjän -
tai kenen tahansa tekijän ja esiintyjän välillä.
Jokainen esiintyjä, olipa hän -
Toscanini, Tallulah Bankhead tai kuka hyvänsä,
viettää julkista elämää.
Ekstroverttiä elämää.
Se on pelkistävä sana, mutta sinne päin.
Kun taas luova tekijä -
istuu yksin tällaisessa työhuoneessa,
kirjoittaa yksinään -
ja kommunikoi maailman kanssa hyvin intiimillä tavalla.
Ja viettää tavallaan -
sisäisesti loisteliasta elämää eikä niinkään ulkoisesti.
Jos ihmisellä on ne kaksi persoonaa,
voi tulla skitsofrenia ja sitten käy kalpaten.
Felicia, musiikki kiinnostanee sinuakin?
Isä.
Isä!
Ota koppi!
RAKASTAN SINUA ISÄ - JAMIE
Isäkin rakastaa sinua, kulta.
Kovasti. Kiitos.
No mutta hei, Zeuksen lapset!
Kuoma.
Hei, Lenny. - Hei.
Ihana yllätys.
Tästä syystä rakastan New Yorkia. Kotoa lähtiessään -
voi törmätä rakkaisiin ihmisiin.
Menen alakaupungille. - Minä myös.
Me menemme puiston poikki Saksille.
Ennen kuin sataa. - Kukas sinä olet? Hei.
Oletpa sinä sievä. Niin suloinen.
Kerronko salaisuuden?
Olen maannut vanhempiesi kanssa. Onko se liikaa?
Rakastan liikaa. Yritän hillitä sitä.
Yritän hillitä sitä!
Nuo ihmiset tuijottavat meitä.
"Ei tuo voi olla hän. Hän on komeampi televisiossa.
Hänellä on kyllä Bernsteinin korvat.
Voiko se olla hän?"
Noloa. Meillä ei ole edes aterimia.
Tässä. - Voi harmi.
Ei aterimia tarvita. Tilasin kiinalaista. Etkö muista?
Verhot tarvitaan, jotta voin nukkua.
Hortoilen zombina.
Säikäytän lapset.
Onko meillä lapsia täällä? - On.
En tiedä, miten Bergit jaksavat kolmea. - Kolme! Uskomatonta. Kohtuutonta.
Alex ei metelöi. Kyllä me jaksamme.
Toistaiseksi. - Nukkuu vain.
Nukkuva vauvelimme. - Ei nuku enää kauan.
Kuin hän ei olisi oikea. - Niin.
Unelmalapsi.
Minua surettaa. En tiedä miksi.
Olet väsynyt. Tarvitset vain unta.
Niin.
"Kesä lauloi minussa hetken. Se ei laula enää."
Edna St. Vincent Millay.
Jos kesä ei laula sinussa,
sitten mikään ei laula sinussa.
Ja jos mikään ei laula,
et voi tehdä musiikkia.
Veljeni lähellä olo ottaa veronsa, tiedäthän sinä.
Vaikka hän haluaa kuvitella muuta.
Ymmärrän kyllä, mitä tarkoitat.
Se on outoa, mutta uskon, että sitä on kaikissa.
Tekee mieli muuttaa itseään.
Tänne.
Mutta -
vahvan persoonallisuuden varjossa olo on kuin kuolema.
Todella.
Mutta kun näen, että hän kärsii siitä,
sillä ei ole väliä.
Mitä suotta? En kuole siihen.
Jos hän saa mielihyvää tai kärsimys helpottuu,
ja se on vallassani, miksi ei?
Mutta sen täytyy tapahtua ilman uhrausta.
Jos se vaatii uhrauksen, minä katoan.
Onko hyvä?
Tällä kertaa meni hyvin.
Yritin olla kuin Herakles. Napataan äidin kengät!
Ylpeä isä.
Onko minulle tilaa? - Aina.
Rottinkia! - Voi taivas.
Valkoista antiikkirottinkia ja Pierre Deux -tyynyt.
Ihanaa.
Se luo sellaista viktoriaanisen viherhuoneen ilmettä.
Haluat teljetä minut lasihäkkiin kuin eksoottisen linnun.
Olen miesten keskellä, ja se tuntuu hyvältä.
He ovat parempia.
Felicia taitaa olla... En tiedä. En saa tolkkua hänestä.
Ei hätää. Hän on vain...
Oletko kunnossa? Tarvitsetko pyyhkeen tai jotain?
Julia!
Toisitko pyyhkeen.
Koska sinä olet aina muissa maailmoissa.
Käyn vääntämässä tortut.
Selvä. Hienoa.
Hyvä luoja. - Onko isä puhunut -
Harrystä ja Ambersonista? - Ei.
Harry tarjoaa minulle kesätyötä Ambersonilla.
Mitä mieltä olet?
Mitä mieltä isä on? - Hänestä se on hyvä idea.
No sitten se on.
Saanko siunauksesi? - Saat.
Kiitos. Hei. - Hei sitten.
Hän näyttää aikuiselta. - Ulkonäkö voi pettää.
Sain luvan.
Kiitos kovasti.
Olekin sitten oikein hyvä siinä.
Hienoa. - Pelottelet. Yritän parhaani.
Minut jyrättiin omassa kodissani.
Tule. Esittelen pari ihmistä.
Tyyppi jyräsi päälleni.
Pääni oli irrota. - Kuuntele.
Minua väsyttää. - Tässä on Lenny.
Terve vain. - Charlie.
Ei ole vapaata kättä.
Sinäpä oletkin iso mies. - Jim.
Valtava. Hei, Charlie.
Hauska tavata. Oletko viihtynyt?
Lennyn pitäisi säveltää.
No... - Harry yllyttää muuhun.
Esiintymisiä, levytyksiä ja...
Tusinapoikia.
Ei lempi-ihmiseni. - Minun...
Niin, mutta ei minun.
No... - No...
Kestät sen hyvin. - Todella.
En huomaisi mitään. - Pärjäät hienosti.
Meidän Jeanne d'Arcimme.
Mutta Jeannelle ei käynyt kovin hyvin.
Kyllä on tylsää.
Hei, Scott. - Hei.
Perheessämme ei sanota niin. Felicia pahastuu.
Perheessä? - Perheessäni.
Ai perheessäsi?
Nyt riittää.
Olemme olleet 10 vuotta yhdessä. - Tiedän kolme niistä.
Ihminen on itselleen sokea.
Tuo oli muuten sanaristikossa. - Oliko?
"Fraasi."
Niin olikin. - Kyllä.
Teitkö torstain ristikon?
Aika helppo mutta...
Hei vain. - Olen Tommy.
Ilmestyitkö taskuliinastani?
Asun täällä. - Oletko pullon henki? Saanko toivoa?
Mitä toivot? - Ensimmäinen toivomus.
Lykkyä tykö. Hei sitten.
Anteeksi, en tiedä, oletko...
Kaunis. - Kiitos.
Felicia valitsee asuni.
Taitavasti. - Muuten pukeutuisin kuin pelle.
Ihan totta. Älä kerro kellekään.
Mennäänkö tuonne? Missä asut? Kuka olet?
Olen San Franciscosta. - Eli Maasta?
No, alun perin.
Sinulla on upea tukka. - Kiitos.
Käväisen katolla haukkaamassa happea.
Tuletko mukaan? - Mielelläni.
Hienoa. Tule. Tommyko se oli?
Tähti. - Tanssiaisten kaunotar.
Tanssiaisten kaunotar!
Luoja, älä viitsi. - Kumpaakin samaan aikaan.
Tasapainotellen. Tähti, kaunotar.
Oletko nähnyt Lennyä?
Haenko hänet?
Ei tarvitse.
Minä tarvitsin poolokauluksen.
Minä tarvitsin sen, tiedätkö?
Helvetinmoinen sota.
Miten se ongelma ratkaistaan? - En tiedä.
Se pitää ratkaista. - Tuottajat ovat raivoissaan.
Tietävätkö kuuntelijasi, miltä näytät?
Ongelma on se, että olet radiossa.
Älä nyt. - Olet komea. Saanko?
Kulta, tämä on Tommy.
Onko kaikki hyvin? - On.
Kulta.
Mene vain. Ei mitään hätää.
Kulta. - Älä.
Anna anteeksi.
Siisti hiuksesi. Sinusta on tullut huolimaton.
No, halusit tai et, sinä kiehdot ihmisiä.
He haluavat tietää kaiken sinusta.
Siitä puhelinsoitosta asti, joka johti debyyttiisi Carnegie Hallissa.
Etkä ole tuottanut pettymystä.
15 vuotta televisiossa opettamassa klassisen musiikin saloja.
Young People's Concerts ja Omnibus tavoittavat satoja miljoonia katsojia.
Kymmenen vuotta filharmonikoissa. Ja sitten sävellykset.
West Side Story uudisti musikaalin.
Voi kristus. - Candide ja On the Town.
Loppujen lopuksi en ole luonut juuri mitään.
Musiikki on... En...
Tämä kuulostaa oudolta. Se on ollut tärkeintä, mitä voin tehdä,
ja olen hyvin tyytymätön, koska en ole -
luonut juuri mitään.
Se lista ei ole kovin pitkä.
No...
Tämä on -
tilaisuus antaa maailman tutustua muihin puoliisi.
Kirja voi valottaa yksityisiä ajatuksiasi.
Omia tuntemuksiasi elämästä.
Maailma on romahduksen partaalla. Siltä minusta tuntuu.
Olen tosissani.
Niin. - Luovuus katoaa.
Se on pysähdyksissä.
Ei tieteen puolella. Se on räjähdysmäistä.
Tässä istuessamme minun on vaikea -
ajatella, että -
kapellimestarina tai säveltäjänä minulla olisi mitään vaikutusta.
Tai että olemassaoloni olisi kirjan arvoinen.
Ymmärrän kyllä.
Se ajatus näkyy monien taiteilijoiden työssä.
Se syöpyy alitajuntaan ja aiheuttaa masennusta...
Tiedän, että Felicia tuntee sen vahvasti.
Se valtaa kaiken.
Tuntuu, ettei hän nauti enää mistään.
Aivan.
Hän vaikuttaa apealta. - Eväsretki.
Vesillä olo, lounas,
yhdessä istuskelu.
Mistä se johtuu?
Hän potee turhuuden tunnetta.
Niin minäkin arvelen.
En huomannut ensin, koska ensivaikutelmani hänestä -
oli se eloisa nainen, joka hän on.
Hyvin huomioiva ja tietoinen,
iloinen ihminen, mutta nyt hän on jotenkin musertunut.
Hän sanoi minulle Wienissä:
"Haluan pois kyydistä. Haluan pysäyttää bussin."
Miltä sinusta tuntuu?
Minulla on pari pelastusta. Se, että rakastan ihmisiä -
ja musiikkia. Se pitää minut kiinni elämässä masentuneenakin.
Olen välillä hyvin masentunut.
Mutta työmoraalini pitää minut pinnalla.
Toinen on se, että ihmisrakkauteni vuoksi -
en osaa olla yksin.
Se on osa tuskaani säveltäjänä.
Niin.
Olet ainoa tuttuni, joka jättää vessan oven auki, ettei olisi yksin.
Pitäisikö todella uskoa,
että ihminen on vain kahlittu eläin?
Oman ahneutensa ja tyhmyyksiensä uhri.
Korkeimman johdatukseen joko uskoo tai on uskomatta.
Niin kauan kuin uskon...
Siksi kai rakastan ihmisiä.
Minun täytyy uskoa,
että jossain sieluni sopessa on vapautus.
No niin, sopraanot.
Joudutte nyt tuleen.
Tahdista 44 lopusta, "Kasvata puutarhaamme."
Siitä a cappellaan.
Sopraanot, varmistakaa,
että annatte tilaa korkeille sävelille.
Mitä tässä lukee?
Se tarkoittaa... -"Minä kuolen, ja minulla on tyrä."
Vanha chileläinen sanonta.
En keksinyt millään riimiä.
Herätin hänet. - Äitisi oli Rovno Guberniasta.
Keskellä yötä epätoivoisena. Hän muisti chileläisen sanonnan.
Herätit minut syvästä unesta.
Juuri nämä sanat.
Kaikki espanjankielinen on Felicialta.
Oli onni saada hänet auttamaan ääntämisessä.
Niin, muuten.
Katsoin Voltairen teoksia enkä löytänyt Rovno Guberniaa.
Minä sepitin sen.
Katsotaan, mitä tuumaat.
Katsotaanpa. - Upea paikka.
Eikö olekin?
No niin. - Kiitos.
Mennään.
Mitä minä otan?
Tuo vain se julmettu säkki koiranruokaa.
Luoja. Kiitos.
Jamie.
Ja haluan drinkin.
Onpa upea paikka.
Isä!
Hei, kulta.
Mene vain sinne.
Felician ideoitako? - Aivan kaikki. Maalauskin on hänen.
Kaunis. - Lenny.
Mitä, kulta? - Oletko nähnyt Jamien?
En ole. - Etkö?
En.
Onko hän täällä? - On.
Hän on suunniltaan, kulta.
Minkä takia?
Hän on kuullut juoruja.
Mitä? - Juoruja.
Mitä juoruja? - Sinusta, kulta.
Mitä minusta?
En tiedä. Hän on ollut Tanglewoodissa koko kesän. Mitä lienee kuullut.
Mitä sanoit hänelle?
Se ei ole minun asiani. Neuvoin häntä puhumaan sinulle.
Hänhän on tarpeeksi vanha.
Olkoon. Pyysin sinua olemaan varovainen.
Hän on siinä iässä, että hänellä on oikeus tietää.
Hän ei pyytänyt tätä.
Se oli minun päätökseni. - Ei, vaan meidän.
Ei vain sinun.
Älä kerro hänelle totuutta.
Jamiery Creamery.
Tervetuloa kotiin. - Kappas vain.
Hei.
En odottanut tätä. Oletko kirjoittanut laulua?
Luin ja kirjoitin päiväkirjaa. Oliko hyvä matka?
Näitkö Tommyn? - Näin. Hän vilkutti.
Arvasin, että ilahdut. Hän jää viikonlopuksi.
Mukavaa.
Siinä on fiksu poika. Pitää minut skarppina.
Hän osaa anagrammit.
Hän on suloinen.
Äiti kertoi, että sinä -
pahoitit mielesi joistain huhuista -
minusta Tanglewoodissa.
En halunnut hänen sanovan mitään.
Jamie. - Ei se ole vakavaa.
On, koska pahoitit mielesi. - Enhän.
Jutellaan siitä.
Äiti ja minä puhuimme asiasta. Lupasin hänelle, että juttelen kanssasi.
Yritän vähän valaista sitä, mistä on mahdollisesti kysymys.
Kateus taitaa olla oikea sana. - Mitä?
Kateus.
Kun olin opiskelijana Curtisissa, eräs poika -
toi pistoolin kouluun ja yritti tappaa minut,
koska hän kadehti musiikillisia -
lahjojani.
Vai lahjojasi.
Se ajoi hänet murhan partaalle.
Artur Rodziński johti New Yorkin filharmonikkoja.
Jumala käski hänen pestata minut.
Hän yritti kuristaa minut harjoituksissa.
Muistan sen. - Kateuden vuoksi.
En tiedä, mitä on sattunut tai kuka on sanonut mitä,
mutta voin vain arvata, että syynä oli kateus.
Kateus -
siitä, mitä teen.
Se on ollut aina riesanani ja nyt ikävä kyllä sinunkin.
Ehkä tämä auttaa.
Eivätkö huhut ole totta?
Eivät ole, kulta.
Kiitos,
että tulit juttelemaan.
Olen helpottunut.
Mennään sisälle.
Mikä väri?
Tässä on...
Kolme sävyä juuri samaa punaista.
Ei aivan samaa.
Tämä on muka sininen.
Kokeilen... - Sininen.
Emmekö tee anagrammeja?
Teet kuvion. - Laitamme kynsiä.
Olet taiteilija.
Katso. Ruutukuvio.
Ajattelin tuoda hänet viikonlopuksi.
Tiedän, että Jamie viihtyy hänen kanssaan.
Jamie, vai? - Pidäthän sinäkin hänestä.
Pidän kyllä.
Jos olen loukannut, kerro. - Et ole.
En ymmärrä, miksi Jamie erityisesti...
Miksi sanot, että häntä kiinnostaa...
Tommy on lämmin ja hyvin älykäs kuten tyttäremmekin.
Vai niin. - Ja...
En minä... - Haluan minäkin olla Tommyn kanssa.
En teeskentele, että toin hänet Jamien takia.
En tosiaan. - Et tietenkään.
Se on vain yksi syy.
Voin pyytää, ettei hän tule. - Ei.
Oletin väärin.
Ei. - Oletin väärin.
Ei kyse ole siitä vaan...
Mistä? - Ei mistään.
Hyvä on.
Onko kaikki hyvin?
Onko?
On. - Selvä, kulta.
Jaaha. Selvä.
Mitä? - Luulin, että keskustelemme.
Mehän keskustelimme.
Luulin, että lopetimme. - Sinulla on kiire.
Haluan vain saada sen valmiiksi. - Mene vain. En estä sinua.
Missä kaikki ovat? Ai, täällä.
Kuulkaa, minulla on ilmoitus.
Sain messun valmiiksi.
Jee, isä.
Minne äiti menee?
Julia, kuka jätti Ressun eteiseen?
Hei, Brian. Alex.
Kuka hylkäsi Ressun eteiseen?
Kuka hylkäsi sen? - Minä. Anteeksi.
Tämä on sen päivä.
Sweetpea alkoi syödä sitä. - Isä, kuuntele.
Montako? - Lopeta.
Miksi jauhat siitä? - Montako?
Isä, joku nainen...
Olet päivän myöhässä.
Tiedän. Harry juoksutti minua.
Nina oli pahoillaan.
Ei hän ainakaan näytä siltä.
Kuulitko, kun hän kiljui naisesta kadulla?
Sait hänet tänne.
Yllätyksenä sinulle. - Isä.
Totta kai. Kiitos, Julia.
Nina ei ahdistunut naisesta, vaan koska sinua ei kuulunut.
Emme tienneet, tuletko. - Hyvää kiitospäivää.
Mike, jääthän? - Kiitos.
Palaan alas. - Jamie, vie hänet.
Tule, Mike. - Kiitos.
Otatko jotain välipalaa? - Ei kiitos.
Hyvää kiitospäivää.
Kulta.
Luulin hetken...
Teitpä melkoisen tempun. - Mitä?
Teit melkoisen tempun. - Miten niin?
Jätit ovelle tyynyn, tohvelit,
hammastahnan ja harjan, enkä ole nähnyt sinua.
Ymmärrän, että olet vihainen, mutta...
Ollaan kohtuullisia.
Chilessä sanotaan,
ettei kannata seistä linnun alla, joka on täynnä paskaa.
Ja minä olen elänyt -
sen helvetin linnun alla -
niin kauan, että se on jo koomista.
Minusta tuntuu,
että annat apeutesi...
Lopeta. Syy ei ole minussa. - Anna minun puhua loppuun.
Tuntuu, että annat apeudellesi vallan.
Syy on sinussa. Nauti siitä.
Sinä haluat olla uneton, masentunut ja sairas,
jotta voit välttää velvollisuutesi.
Mitkä? - Jotka sinulle on annettu.
Lahja, jonka sait.
Älä. - Luoja.
Lahja on myös taakka. Tiedätkö?
Kun joudut teeskentelemään rakkautta. - Se on totuus.
Rakastat ihmisiä, ja siitä rakkauden lähteestä vaikeutesi nousevat.
Aivan niin. - Herää. Riisu lasit.
Viha sydämessäsi ja raivo lukemattomia asioita kohtaan.
Se sinua ajaa. Syvä raivo ajaa sinua.
Et seiso korokkeella antamassa meidän kokea musiikkia -
niin kuin se on tarkoitettu. Heität sen vasten kasvojamme.
Miten sinä kehtaat? - Me emme voi ymmärtää.
Kun näemme sinun tekevän sen niin vaivattomasti,
toivot, että tiedämme sisimmässämme, kuinka mitättömiä olemme.
Oma ongelmasi. Teitä riittää.
Heilut tarjoilijapoikiesi kanssa, joita Harry järjestää.
Saat heiltä muka älyllistä virikettä opettaessasi heitä.
Minun sydämeni on sentään avoin. - Voi luoja.
Kehtaatkin sanoa noin! Etkö muista vuosien jahkaustasi avioliitosta?
Pidit minusta ajatuksena. Niin se oli. - Ajatuksenako?
Kuin siinä elokuvassa. "Miten kilpailen miehen kanssa, jona minua pidät?"
Onneksi Dick oli tukenani, kun jahkasit. - Dick Hart. Richard Hart.
Joka kuoli. - Joka rakasti minua.
Hän kuoli. - Rakasti minua.
Hän on nyt vainaa, ja minä olin se hölmö,
joka odotti sinua sairaalalla kuin ääliö minun totuudessani.
Totuutesi on yksi helvetin valhe!
Se imee kaiken energian eikä anna meidän muiden elää -
tai edes hengittää vapaasti.
Se tekee sinusta rohkean ja vahvan -
ja imee meistä muista rohkeuden ja vahvuuden.
Se on uuvuttavaa, Lenny.
On uuvuttavaa rakastaa ja hyväksyä ihminen, joka ei itse hyväksy itseään.
Vain sen totuuden tiedän sinusta.
Ellet ole varovainen, kuolet yksinäisenä vanhana diivana.
Isä! - Äiti!
Ressu on täällä! - Tulkaa!
Äiti! Ette näe Ressua.
Mitä te teette siellä?
Jumitatte siellä. Isä! - Niin.
Tulkaa.
Minä menen.
Hei.
Hei. Mitä kuuluu?
Mainiota. Hei.
Minä nautin näissä torstaiharjoituksissa siitä,
että voimme kertoa ajatuksiamme musiikista.
Kiitos, että tulitte, ja päivää kaikille.
Tänään aiheena on Šostakovitšin sinfonia numero 14 opus 135.
Oma oivallukseni tästä teoksesta -
voi kuulostaa synkältä, mutta en koe sitä niin.
Se on se,
että kuoleman lähestyessä -
taiteilijan pitää -
karistaa kaikki pidäkkeensä.
Ja taiteilijan -
tulee toteuttaa luovuuttaan jäljellä oleva aikansa -
täydessä vapaudessa.
Ja siksi -
minun on itse tehtävä niin.
Minun täytyy elää -
loppuelämäni, kuinka pitkä tai lyhyt se onkaan,
juuri niin kuin haluan.
Kuten yhä useammat nykyään tekevät.
Kun sir Beelzebub tilasi syllabubin
Hotellissa helvetin
Mis' Proserpina lankesi
Sinivärissä santarmin aaltoili meri
Heilahti ja säikähti baarineito
Kuin Balaclava laava valui
Katolta, ja meren siniset
Puiset santarmit
Ottivat vallan kun Beelzebub huus' rommiaan
Jota ei tullutkaan!
Poikki. Kiitos, se on siinä.
Suuni ei ole koskaan liikkunut tuolla vauhdilla.
Olet kultainen, Colin. - Ole hyvä.
Ottaisin vielä kerran.
Totta kai. - Jos sinulle sopii.
Muista, että jos pidät plaria alempana, ääni kantaa paremmin.
Ai niin. Pidin ylhäällä.
Otetaan vielä tahdista 44.
Ja perkussio voisi olla vähän vaimeampi.
Särkeekö päätä? - Ei se mitään. Cynthia.
Tajuavatko he, että sinä ohjaat pian koko produktiota?
Hän ohjaa jo. Maton väri muuttui eilen.
Olin oikeassa matosta. - Olen samaa mieltä.
Olin unohtanut, kuinka nautin työstä.
Lopetamme pian. - Ravintola voi odottaa.
Tämä on hauskaa. - Hetkinen.
Tänäänhän on minun vuoroni viedä sinut ulos.
Lakatkaa huolehtimasta. Voin hyvin.
Kiirettä pitää. - Paremmin, ei kiireemmin.
Niinhän se on. Eikö...
Pressinäytöshän on ensi viikolla? - Älä muistuta.
Kuka tässä huolehtii? Minä vain ahnehdin seuraasi.
Olen teidän.
Mistä puhuit? - Puhuin...
Mistä olin puhumassa? - En muista.
Ehkä siitä, kuinka komeilta kaikki näyttävät.
Paljon hombreja. Paljon.
Kananpoikia. Niin heitä kutsutaan.
Minulle kelpaa kananpoika.
Pidät kananpojista.
Rakastan niitä. - Tiedän.
Harry, laitanko...
Vedä siitä vain.
Onnistuiko? - Kuin ammattilainen.
Sitä sataa päälleni nenästäsi.
Ei se mitään. Tuohon.
Ole hyvä. Tarjoilen kaikille.
Lenny. - Ei hätää. Kiitos.
Anteeksi. - Ei se mitään. Kiitos.
Jerry Robbins oli oikeassa. Suhde ei kestä -
hotellihuoneissa asumista.
Pahoitat mieleni. - Kuule.
Ei, kulta. Halusin vain...
Soitin kysyäkseni viikonloppusuunnitelmistasi.
Olemme tulossa kotiin.
Voisimme mennä kaikki Fairfieldiin, jos sinä pyydät äitiä.
Ketkä me, isä?
Ei vaan...
Hän ei ole hirviö.
Hän on briljantti.
Hurmaava kaveri. Nerokas pikku keijuni. Ei edes tyyppiäni.
Älä viitsi, isä.
Älä puhu minulle siitä.
Kulta.
Minä ihailen sinua.
Rakastan sinua kovasti, Jamie. Rakastan sinua.
Tiedän sen.
Tiedän.
Puhun vielä äidille.
Selvä.
En tiedä, näitkö. Sait kehuja The New York Timesin arviossa.
Sainko? - Otin sen talteen.
En halua nähdä sitä.
Se vaivaannuttaa minua.
Kivasti tehty. Kiitos.
Selvä.
Miten maanantaina meni?
Maanantaina. Enpä taida puhua siitä. - Hetkinen.
Mitä tapahtui? - Ei mitään.
Äidilläsi on ihailija. - Ei.
Onko? Puhutaan siitä, jooko?
Minusta riittää, että joudut kuulemaan isäsi suhteesta.
Ei siitä tarvitse puhua.
Mutta isästä puheen ollen,
minulla on kaksi näytöstä kiitospäivänä.
Jään teatterille. Illastakaa kotona isän, Ninan ja Alexin kanssa.
Säilytetään Ninan vuoksi jonkinlainen normaalius.
Se ei tunnu normaalilta. - No...
En tiedä, mitä sanoa.
Minun pitää tavata Alexander. - Älä nyt.
Pitää mennä. Teillä on juteltavaa.
Älä ole tuollainen. - Jätän teidät rauhassa puhumaan.
Emme toimi niin.
Aikuiset eivät tee niin.
Sovin Alexanderin kanssa. - Ei, kulta.
Älä lähde tuolla tavalla. Katso minua.
Olet vihainen. Älä lähde suutuksissa.
En ole vihainen sinulle. - En usko.
Odota.
En ole vihainen sinulle, äiti.
Olet huono valehtelija.
Tiedät, että voit luottaa minuun. - Totta.
Häivyn nyt. - Älä.
Kiusaan Alexia. - Olet rakas.
Hän ei ole nähnyt näytelmääsi. Kehun sitä.
Se olisi hauskaa.
No, kerro siitä ihailijasta.
Niin, se ihailija.
No,
olin innoissani, kuten tiedät.
Innoissani, kuten tiedät. - Niin.
Menimmekin lounaalle. - Minne?
Café Carlyleen vain.
Myönnän, että minua jännitti. Häntä myös.
Kesken lounaan hän kumartui lähelle -
ja kysyi, saisiko kertoa salaisuuden.
Hän oli ihastunut. - Aivan.
Hymyilin, punastuin ja pyysin häntä kertomaan.
Hän on ihastunut Mendyyn -
ja haluaa, että esittelen heidät.
Mendy Wageriinkö? - Niin.
Älä ylläty. Mendy on komea mies.
Felicia.
Istuin siinä punastuneena, perhosia vatsassa ja...
No...
Vedän kai puoleeni tiettyä tyyppiä.
Kuule.
Lenny rakastaa sinua todella.
Hän on vain mies. Kamalasti ikääntyvä mies,
joka ei kykene olemaan kokonaan yhtä asiaa.
Hän on vain eksyksissä. - Olen aina tiennyt, mikä hän on.
Hän soitti minulle.
Niin?
Hän haluaa meidät kaikki Fairfieldiin.
Hän kuulosti erilaiselta. - Felicia.
Ei, vaan...
Ei selitellä. Hän ei pettänyt luottamustani.
Felicia. - Ei.
Olin itse ylimielinen,
kun luulin pärjääväni sillä, mitä hän antaa.
Kohtalon ivaa. Katsoin kaikkia, lapsianikin,
säälien, kun he janosivat hänen huomiotaan.
Kannoin sitä ylpeänä kuin jotain lippua.
"Minä en tarvitse."
Ja...
Katso minua nyt.
Kuka tässä ei ollut rehellinen?
Kaipaan häntä.
Sitä lapsostani.
Onko kysyttävää?
Ei ole vihaa. - Kulta, miksi tulit?
Ei sinulla ole vihaa sydämessäsi.
Herra Bernstein, voitte tulla. - Hienoa.
Haluatko istua? - Haluan.
Sinulta pitäisi katsoa verenpaine.
Olen kunnossa.
Tiesitkö, että Betty tulee syömään?
En tiennyt. - Hän tulee.
Ja Mendy. Oikein mukavaa.
Julia käy hakemassa fenkolia. Bettyhän pitää siitä.
Sisään.
Hei. - Kuinka voitte?
Näyttää siltä, että vasemman rinnan oikeassa sivussa on kasvain,
joka on voinut metastasoida keuhkoihin.
Kasvaimen koon vuoksi -
suosittelen, että poistamme rinnan, alueen lihakset ja imusolmukkeet -
ja otamme koepalan keuhkosta, jotta näemme, onko se levinnyt.
Voisimme tehdä sen ensi viikon alussa.
Kyllä.
Mutta minä... Kulta.
Näytökset alkavat. - Ei se mitään.
Minun pitäisi ilmoittaa... - Minä ilmoitan.
Uskon, että toivutte nopeammin kuin luulette.
Olisitte valmis parin viikon sisällä.
Sehän on hienoa. - Voitte jatkaa töitä.
Mistä tiedämme, että se saadaan kokonaan pois?
No... - Että syöpä poistuu.
Emme tingi mistään näytelmän takia.
Kun rinta poistetaan, siihen ei jää syöpää.
Keuhko on vielä tutkittava.
Kauanko koepalan otto vie?
Vain joitakin minuutteja, ja teidät nukutetaan leikkaukseen.
Eli teettekö -
molemmat samalla?
Poistamme rinnan, ja samalla on helppo ottaa koepala.
Kiitos. Kiitos kaikesta.
Tiedän.
- Naurettavaa.
Tiedän kyllä.
Olen naurettava.
Kyllä tämä tästä, kulta.
Minusta ei tunnu siltä.
Kulta. - Kiitos.
Mennään puistoon kävelemään. - Niinkö?
Niin.
Raittiiseen ilmaan.
Hyvä on.
Voi luoja. - Jaksatko?
Jaksan.
Polveni reistailee. - Nyt keksin.
Voi ei.
Onko tuo sytytin, kulta?
Älä kysele.
Ajattelen numeroa.
En tiedä. Yhdeksän. - Ei.
Viisi. - Sinun pitää ajatella.
Minä yritän.
Se on kaksi, kulta.
Kaksi.
Niin kuin me.
Niin kuin me, pari.
Kaksi ankkaa lammessa.
Nojaa minuun, kulta.
Koko painollasi. Juuri noin.
Laske pääsi. Noin.
Hei, kulta.
Hei, kullat.
Hei.
Kaunotar.
On ollut ikävä.
Kamala ikävä.
Äiti, onko kaikki kunnossa?
On kyllä.
Jestas. - Oliko matka kauhea?
Tietysti. Hän ajoi.
Voi ei.
Tämän idemmäksi ei taida päästä. - Minähän vihaan ajamista.
Olisinpa tullut aiemmin. Onko...
Tarvitsetko mitään?
Voinko tehdä jotain?
Älä ota enää permistä.
Sanoin ihan samaa.
Ramone sanoi tätä upeaksi.
Se on kolossaalisen upea.
Missä Lenny on?
En tiedä. Nukkumassa kai.
Muistatko sen -
bar mitsvan, jonne raahasitte minut?
Joku Alexanderin kaveri.
Se pieni... - Muistan.
Mikä nimi olikaan?
Feldman. - Aivan.
Olimme siellä, ja minä istuin tietysti Felician vieressä.
Hän oli upeana kuten aina. Minä parka.
Ja Lenny oli noin kymmenen kiloa kevyempi.
Ruskettunut ja valkoisissa päästä varpaisiin.
Valkoiset kiiltonahkakengätkin, ei sukkia.
Se oli muotia.
Valetta.
Jossain vaiheessa Lenny -
nousi siinä valkoisessa asussaan ja lähti puhujakoroketta kohti.
Niin.
Ei tämä mitään.
Lenny valkoisessa puvussa. - Niin.
Hän oli valkoisissa ja...
Hän...
Hän lähti puhujakorokkeelle.
Häntä ei ollut pyydetty puhumaan. - Ei.
Mutta -
hänellä kesti 20 minuuttia kävellä pöydästä sinne.
Hän pysähteli joka pöydän kohdalla rupattelemassa.
Lopulta hän saapui sen pelokkaan pojan viereen.
Felicia kumartui puoleeni -
ja lohkaisi aivan pokkana:
"Ja nyt saapui morsian."
Hän on noussut.
Voi luoja. - Produktio.
Varovasti, Jamie.
Nähdään.
No niin. Hei sitten.
Olet rakas.
En halua enää vieraita.
Ei enää. Haluan vuoteeseen.
Sinun pitää perua se. Kyllä.
No...
En lähde.
Ei käy. Minulla on 15-vuotinen suhde orkesteriin. He ymmärtävät.
Ei.
En lähde täältä, Harry. Saat keksiä jotain.
Niin.
On, kaikki on hyvin.
Käytkö pytyllä? - En pysty.
Juo vettä. - Minä yritän.
Voi luoja. Olen kylmissäni koko ajan.
Älä. En tarvitse apua.
En tarvitse sitä.
Päästä irti.
Tule viereen. Älä hössötä.
Ovatko tyynyt hyvin? - Ovat. Ala tulla.
Makaa vain siinä. - Selvä.
Anteeksi.
Olen pahoillani.
Tiedätkö,
tarvitaan vain...
Tarvitaan vain ymmärtäväisyyttä toisia kohtaan.
Kiltteyttä.
Kulta, kello on 20 vaille. Otitko lääkkeet?
En. - Entä kipukynnyksesi?
Hän käski olla ottamatta.
Kuka? - Arkell.
Kulta.
Lääkärimme ei ole Arkell vaan Kruger, Bernard.
Arkell oli vuosia sitten.
Niin tietysti. En tiedä, mitä...
Ehkä sinun pitäisi ottaa lääkkeet. Onko kipuja?
Ei ole.
Eikö? - Ei.
Ota sitten tämän jälkeen.
Sopiiko? - Yritän keskittyä.
Katsokaa.
Mikä se on?
Lapsuusmuistoista puheen ollen.
Hyvä idea. - Paljon kiinnostavampi.
Onko? - Soita se.
Muistatko tämän, kulta?
Muistatko? - Muistammeko me?
Muistatko tanssin? - En.
Sinä olit huonoin. - Muistatteko tanssin?
Sinä olit aivan surkea.
Apina jauhoi tupakkaa ratikan kaapelilla
Kaapeli katkes ja apina tukehtui
Kaikki meni taivaaseen pikku veneellä
Kädet mukaan.
Tulkaa kaikki tähän.
Tähän.
Tule tänne.
Ala tulla. Tule sisälle.
Missä potilas on?
Lääkäri tuli. Hei, hoitaja.
Ja...
Rakastan sinua.
Sinä tuoksut -
tonnikalalta -
ja savukkeilta.
Jäin kiinni.
Kamalaa.
Onnistuuko? - Joo.
Tuo laukku.
Mielestäni teoksen pääidea on yhdistyminen.
Ei vain patarummut vaan myös viulut edessä.
Yhtenä organismina.
Pyri siihen. Siitä se lähtee.
Minä autan. Ei huolta.
Olen tässä. Opastan sinua.
Eikö niin? Aloitetaan.
William, hyvät ihmiset.
Tahdista 311.
Yksi, kaksi, kolme.
No niin. Anteeksi.
Anteeksi.
Kun olet näyttänyt -
hidastavasi fermaattiin...
En ole varma...
Ei hätää. Se on koossa. Mutta mitä teet sen jälkeen?
He eivät tiedä. Siirrytkö siitä häivyttäen vai tipoittain? Mitä teet?
Teen sen.
Valuen. Siltä se kuulostaa.
Fermaatti.
Edellinen tahti. - Edellinen.
Yksi, kaksi, kolme.
Se ei ole selkeää.
Se tuntui väärältä.
Vielä kerran. Anteeksi.
Jospa minä...
Oikein hyvä,
mutta se on vain tahti.
Jospa näytän, mitä luulen sinun hakevan. Sano, jos olen väärässä.
Mieti, mitä haet. Se vaatii kenraalipaussin ja kohon.
Neljäsosia. Luulen, että haet sitä.
Fermaattia edeltävä tahti.
Eikö? - Niin.
Menikö oikein? Mitä tein?
Niin minä tein.
Minulle vai sinulle?
Lisää.
Lisää!
Oikein hyvä.
Jatka tuosta. Kiitos.
Olkaa helliä hänelle.
Jos kesä ei laula sinussa, mikään ei laula,
ja jos mikään ei laula, et voi tehdä musiikkia.
Hän sanoi niin,
kun synkistelin kerran jotain -
ja siteerasin St. Vincent Millayn runoa.
Siitä syntyi Songfest.
Kesä kuitenkin laulaa minussa yhä.
Ei yhtä vahvana kuin ennen -
eikä yhtä usein,
mutta se laulaa.
Muuten olisin hypännyt järveen ajat sitten.
Onko kysyttävää?
JAMIELLE, ALEXANDERILLE JA NINALLE
Tekstitys: Suvi Niemelä