„Umjetničko djelo ne daje odgovore na pitanja, već ih izaziva;
dok osnovni smisao leži u napetosti
između kontradiktornih odgovora.” Leonard Bernstein
Uvijek zvuči bolje na klaviru, ne znam zašto.
Stoga...
Da odgovorim na pitanje, da, često je uz mene.
Često je viđam kako radi u vrtu.
Julia Vega se kune da je svakog jutra na vrhu stuba
kad dolje nosi rublje
i razdvaja bijelo od šarenog.
Naša su djeca jako ljubomorna jer je nikad nisu vidjela.
Ja...
Jako mi nedostaje.
Halo?
Da.
Naravno.
Da, znam.
Možete li malo pričekati?
Grozno. Hoće li biti dobro?
Ne, shvaćam.
Nema šanse za probu?
Da.
U redu.
Mogu li dobiti tri karte za danas?
Da.
U redu.
U redu, da, hvala.
Dobio si ih, momče!
Leonarde, bellissimo. Jesi se naspavao?
Ne. „Manfred” počinje odmorom na naglašenom taktu,
a nisi mi sredio probu s orkestrom.
- Rekao sam ti da nastupaš. - Rekao si da postoji mogućnost.
Dobra večer.
Tvrtka Američka guma opet vas poziva u Carnegie Hall,
da poslušate koncert Njujorške filharmonije
čiji je glazbeni ravnatelj Artur Rodziński.
Bruno Walter, koji je trebao biti dirigent, razbolio se,
pa će njegovo mjesto preuzeti mladi američki pomoćni dirigent filharmonije,
Leonard Bernstein.
Danas ste čuli povijesni nastup.
Ovaj fantastičan nastup prenosio se širom svijeta.
Dužnost mi je reći da smo maestra Bernsteina
nazvali jutros u 9.30
i rekli da će dirigirati ovdje.
- Po prvi put nakon mnogo godina... - Bez probe.
Bez probe.
Ali on obožava glazbu i ne treba probu,
jer je tako osjeća.
Nakon mnogo godina doista je ovo htio
i ponosan sam što se to ostvarilo.
Carnegie Hall ponosi se vama i New York se ponosi vama.
Leonard Bernstein.
Hvala.
Ne sjećam se ničega nakon naglašenog takta.
Sigurno sam se osvijestio kad je publika zapljeskala.
Nemoj da ti ovo smeta. Krenulo nam je.
Želim koreografirati to s plesačima dok smo u Cincinnatiju.
Jerry, zaljubljen sam u glazbu.
Čim nešto budem imao, snimit ću i poslat ću ti.
Sklada neki novi balet?
O tri mornara na dopustu u New Yorku?
- Baš taj. - Ne svađaj se s njim.
On je mladić na kojeg treba računati. Pročitaj ovdje.
„Bernstein pokazao majstorstvo.”
„Uzbudljiv program mladog dirigenta...”
Da, pokraj članka o Hitlerovoj invaziji na Poljsku.
Otvoreno je.
- Ispričavam se... - Ne, on voli otvorena vrata.
Hej, Isaac, poznaješ Davida, a ono je Jerry Robbins.
- Bok. - Zdravo. Moramo dolje.
- Kasniš sat... - Radim na skladbi.
- Rodziński stiže ranije... - Ovdje je?
Dobro, stižem začas.
Isaac, tvoj izložbeni poni je skladatelj.
Učim kako da ne budem grub, zar ne?
- Savršeno je. - Uvijek sam nekako...
Previše revan.
- Previše se uzbudim. - Da.
Oba stopala u krilo. Ne znam što ću sad.
Ne znam što bih sa sobom. Ovo je previše.
- Mislim... - Previše za jednog.
- Jer je na staračkoj pjegi? - Ne.
To je previše za jednog. Stvarno.
Nikad neću napustiti stan.
- To je realnost. - Nemoj.
Dragi Jerry, ovo je nepripremljena isprika za snimku
koja nije tako loša, ali nije ni baš dobra.
Sad pregledavam skladbu, iscrpljen,
i sve je u redu do trećeg dijela
kad dođe kontrapunkt s dva klavira.
Bojim se da tada nastane kaos.
Teško je to izvesti na dva klavira, ali mislim da će biti jasno uz orkestar.
I oprosti na svim pogreškama.
Ali kriv je Aaron Copland.
- Za sve sam ja kriv. - Evo ga, sjedi ovdje.
- To nije istina. - Kako god...
Ti odluči, g. Robbins,
kako plesati na ovakvu glazbu,
ali pozdravi sve i...
Nadam se da će ti se svidjeti. Sretno.
Moram na probu.
- Ja ću. - Je li?
- Da. - Pravi si prijatelj.
Dolje je, a opet ćeš zakasniti.
Pohvali me Rodzińskiju.
Hoću. Nisam mu najdraži, ali hoću.
- Volim te, dušo. - Volim te.
Trudim se da ostanem pod kontrolom
Ali zanesem se
Glumim nezainteresiranost i hladnoću
Ali zanesem se
Zaneseš se
- Zanesem se - Samo se zaneseš !
Kad odem pogledati neki film
I gledam glumce u nekom prizoru
Počnem misliti Je li ono što se događa stvarno
Moram zaštititi djevojku
Zlikovac je ne poštuje
Priskačem joj upomoć
I probijem rupu kroz kino platno !
Zanesem se, zanesem se
- Zanese se - Zanesemo se
Samo se zanesemo !
Izvrsno, ali... Ovdje nitko ne zna
kako je izbio sopran iz svoje sirote sestrice
dok smo kao djeca izvodili sve te opere.
Neka to bude upozorenje za vas i za sve.
Zdravo.
Mislila sam da si ovdje. Bogme sve obilaziš.
Jesi li upoznala ekipu?
- Ne. - Betty i Adolf su ludnica.
Zdravo.
Ellen. Naravno, sigurno si je srela u nekom drugom studiju.
Zdravo, Felicia.
Jesam li nekog propustila?
Samo klavirista.
Mislila sam da tebe ne treba predstavljati.
- Zdravo. Ja sam Lenny. - Zdravo. Felicia.
Bernstein, kao i ona.
Montealegre.
Montealegre?
- Montealegre Cohn. - Cohn?
Montealegre Cohn.
Zanimljiva kombinacija riječi.
Imaš onaj izraz
Na koji sam slaba
Ti sa svojom tehnikom Pogled preko puta stola
Potječeš iz aristokratske europske obitelji s majčine strane.
Otac ti je Amerikanac i to Židov,
a preselila si se u Čile...
- Nevjerojatno da sam to upamtio. - Da.
Ne znam kako.
Preselila si se u Čile zbog očeva posla.
- Sad si u New Yorku i studiraš klavir. - Da.
Ali zapravo studiraš glumu.
To zahtijeva svestranost da možeš glumiti široku paletu uloga.
I to je moj zaključak.
- Mi smo, draga moja, vrlo slični. - Kako?
Ti si morala skupiti
sve dijelove i komadiće sebe koji su bili razbacani posvuda
i oblikovati pravu osobu koja sad stoji preda mnom.
Kako je to slično?
- Sad si me pitala i rekao sam ti. - Znam.
Ruski ortodoksni Židov.
- Odrastao u Bostonu. - Da!
- Dijete imigranata. - Da.
Otac ti je bio samouki biznismen.
Ogrezao u Talmud. Harvard.
- Glazbena škola... - Institut.
Glazbeni institut u Philadelphiji.
Sad si u New Yorku i ganjaš karijeru skladatelja i dirigenta.
Pod krinkom klavirista privučenog u ovu umjetničku Meku,
bježim od puritanskog podrijetla, poput tebe.
Sigurno si imao veću potporu obitelji.
Otac je mislio da ću biti klezmer i svirati za kopjejke na ulici
i da ću se iz očaja baciti u obiteljski posao.
Kakvim to poslom?
Proizvodi za kosu.
- Stvarno? - Da.
Morao sam postati mješavina
usvojenog govora, ponašanja i svjetonazora.
Mješavina da mogu biti više stvari odjednom.
I zato ti i ja možemo izdržati i preživjeti,
jer svijet želi da budemo samo jedno, a to mi je jadno.
Vrlo si mi privlačna, Felicia.
Zaneseni, zaneseni
Vi ste zaneseni
Ovo je previše. Jako mi je žao.
Čekajte!
Kreni!
To mi se sviđa.
Imaš puno energije.
Samo te slijedim, ne znam kamo.
Nikad nisam bio ovdje.
Ne mogu te ni zamisliti ovdje.
- Ti uđi ovamo. - Dobro.
Na pozornicu... Skini cipele.
Dobro. Kamo da ih stavim?
Na drugu stranu.
- Kamo ćeš ti? - Po scenarij.
- Scenarij? - Da.
- Moram li i ja glumiti? - Što?
- Moram li nešto raditi? - Pa... Možda.
Sad sam nervozan.
I trebaš biti.
Pa, ovo je baš divno.
Ovo je baš divno.
Čitat ću prizor s maestrom Bernsteinom.
Osramotit ću se.
Maestro Bernstein? Zvuči baš otmjeno.
- Evo. - Dobro. Pročitat ćemo to.
- Stvarno hoćemo. - Da.
- Ja sam kralj? - Da, a ovo ti je dvorac.
Divno.
Iako si kralj...
- Sviđam ti se. - Da.
Odlučio si mi dati bijelu ružu s krune.
Naravno da jesam.
Nemaš je još. Moram ti je dati.
- Izvoli. - Nisam pročitao tekst.
- Znam. - Čekaj.
Hoćeš li mi ovo pridržati? U redu.
Kako sam ja kralj...
i to zaljubljeni.
Dar za mene, gospodaru?
Vrlo dobro.
Ti si na redu.
„S tvojim mrljicama voska, bijela ružo,
izgledaš poput ekstravagantnih ruku...”
Ne.
„Izgledaš poput oka
slomljenog mjeseca.”
Grozan si.
Kako ide tvoj tekst?
„Uvijek se mijenjaš, ljubavi.
Nisam te vidjela jučer.
Ali pogledala sam tvog konja.
Predivan je.
Ali ne kao ti...
Jer ti si zmaj.”
„Vjerujem da bi me mogao slomiti svojim rukama,
kako sam slaba,
poput mraza
izgorjelog na suncu.”
Ovo je malo bolje. Ha, gđice Montealegre?
Još malo svjetla?
- Hvala, Josephe. - Josephe, ispričavam se.
Postao sam nervozan. Mislio sam da je pauk pa sam ga htio ubiti jaknom.
Malo pogurnite vrata na izlasku. Sama će se zaključati.
Hvala, Josephe.
Laku noć. Divno. Hvala, Josephe.
Nisi mi rekla da ti je otac vlasnik.
Tako namamiš sve udvarače?
Ne. Rijetko ostajem budna duže od 21 h.
Čekaj. Napravila si iznimku zbog mene?
Mislila sam da se zbog tebe to isplati.
Nadam se da te nije previše stajalo.
Kako da ti se isplati? Znam.
- Nešto ne valja. - Što?
Kako se zove tvoj lik?
Margaret.
- Margaret. - Da.
- I ti si zamjena? - Da.
Trebala bi biti Margaret osam nastupa tjedno.
U centru pažnje.
- Strah te sprečava... - Mnogo me toga sprečava.
Ali ne i strah.
Ne bih stajala ovdje pred tobom...
Ne bih ni bila u New Yorku da me strah savladao.
Nije tako jednostavno.
Glupo je ne pomisliti
da i sreća igra ulogu, kao i talent i odlučnost.
- Ja sam savršen primjer. - Sigurno se šališ.
Da se Bruno Walter nije razbolio tog dana
i da Rodziński nije zapeo u snijegu, ne bih dobio priliku.
Podučavao bih klavir osmogodišnjake koji se žale...
Da nije bio taj dan, bio bi neki drugi.
- To misliš? - Da, znam to.
- Stvarno? - Naravno.
Ne zaboravi... Ti si muškarac.
Nikad ne zaboravim.
Dobro.
Bože moj.
Bravo!
Bila si divna.
Ajme. Shirley, lijepo od tebe što si došla.
- Dovela sam Richarda Harta i suprugu. - Ne.
Dick ima probu za novi brodvejski šou s Evom Gabor
i taj mu brak neće potrajati, a mislim da je tvoj tip.
- Kakav to? - Isti kao i moj.
Nedostupan.
Divno.
Lijepo od tebe što si došao.
Obožavam Dark of the Moon.
Prestani. Divna si.
- Produkcija je bolja jer ti nastupaš. - Samo tjedan dana, ali ljubazno od tebe.
Da znaju što rade, rekli bi gđici Jones da ostane u krevetu. Doista si divna.
- Draga. - Hvala, lijepo što ste došli.
- Čast mi je. - Hvala.
Dođi nešto pojesti s nama.
Ne mogu, ujutro hvatam vlak za Tanglewood.
Tanglewood?
Ideš posjetiti mog brata.
- Nemoj biti tako iznenađena. - Nisam... Samo...
Nije ništa rekao.
Pa...
- Možda je bio diskretan? - Moj brat?
Sumnjam.
- Ne, pokušaj opet. - Ajme, šest.
- Ne! - Osam.
- Grozno. - Četiri...
- Ne. - Tri.
Onda mora biti sedam.
Pokušaj se koncentrirati.
Možda bih trebao malo razmisliti.
Razmisli jer ti šaljem to
upravo sad.
- Dvadeset. - Ne.
Ne.
Koliko ovo moramo raditi?
Moramo izgraditi snažnu vezu.
Ne mogu. Ne znam što radiš.
Možda gradiš bombu, što ja znam.
Ne.
- Samo sam jako opuštena. - Možda sve razneseš.
Ti nisi?
- Jesam. - Jesi li?
Da.
Nisam nikad vidjela da tako dugo sjediš.
- Jedva čekaš da se pomakneš? - Ne.
- Dobro. - Uopće ne.
Dođi ovamo, ja ću.
Ajme meni.
- Beskoristan sam? - Da.
Kamo idem?
- Stani ovdje. Ne ovu. - Dobro.
- Ne. - Zašto ne?
Pa, možda je malo kričava?
Ne izgleda tako nespretno.
Sviđa mi se ovo.
Obožavam tvoj miris.
- Je li? - Da.
Zbog mog oca.
Nije li to čudno?
Voljela sam se umotati
u njegov baloner
kad bi došao kući s posla...
Taj bi me miris opio.
Uvijek sam ga povezivala sa sigurnošću.
Tako je lijepa. Pričaj mi o njoj.
- Krasna je. Divna djevojka. - Da.
- Samo smo... - Gdje ste se upoznali?
Na zabavi kod Claudija Arraua.
Felicia, ti si glumica?
- Divna glumica, da. - Jesam.
- Naravno da jesi. - Ne, jesam.
Nevjerojatno, ali da.
- On nije. - Ne, grozan sam.
Išao sam na probno snimanje
- Bilo je užasno. - Grozan glumac.
U Hollywoodu su me stavili pred kameru
i rekli: „Hvala, evo jednosmjerne karte za New York.”
- O, ne. - Upravo tako.
Bio je student ovdje na otvorenju ljetne sezone,
a sad je omiljeni profesor
i ne možete ni prići dvorani kad on dirigira studentskim orkestrom
koliko ima ljudi.
- Samo zato što ih toliko volim. - I oni tebe.
Što se dogodilo s Ročesterskom filharmonijom?
- Preskočili su me. - Znam.
Mislili su da sam previše s tobom u Bostonu.
- To je razlog? - Mislim da jest.
Trebali bismo raspraviti o Our Townu ako imaš...
Bježiš u Hollywood?
Tratiš vrijeme na mjuzikle...
Obećavam, odustajem od mjuzikla.
Lenny, odgovoran si zbog svojih darova.
On može postati prvi veliki američki dirigent.
Ali morao bi dirigirati svojim životom,
kad izađe na pozornicu da vodi svoj orkestar,
da iskreno može sam sebi reći: „Moj život i moj rad su čisti.”
A ime...
Nikad neće dati orkestar jednom Bernsteinu.
Ali jednom Burnsu...
Leonard S. Burns.
- Morao bih razmisliti. - Nekoć sam zabavljao ljude.
U vlaku koji je putovao do Moskve i natrag.
Pri svakom dolasku odmah sam se morao vratiti,
jer, naravno, mi Židovi nismo smjeli živjeti ondje.
Nikad nisam vidio grad.
Nijednom.
Ali sam svirao.
Želim ih vidjeti.
Vidjeti što?
Ono od čega maestro Koussevitsky želi da odustaneš.
Svu glazbu koju si skladao.
- Doista? Ne možemo otići. - Da.
Možemo.
Nevjerojatno.
Zašto bi htio odustati od ovoga?
- Tako je divno. - To nije ozbiljna glazba.
Što to znači?
Pa, to znači da bih mogao postati prvi veliki američki dirigent.
Želiš li to?
Želim mnogo toga.
New York, New York !
To je sjajan grad !
Kako se osjećaš?
Mislim da je bolje.
Smijem li ovako staviti glavu?
- Jako mi je neugodno. - Ne.
Ne.
Da ne dišem, bio bih dobro.
Samo... Ne.
- To se dogodi svaki put. - Što to?
- Svaki put kad legnem u nepoznati krevet. - Shvaćam.
- Implicirala si. - Ne znam na što si mislio.
- Samo sam... - Ajme meni.
- Donji dio kralježnice. - Piješ li neke tablete?
- Mnogo njih. - Sigurno ih piješ.
Ali mislila sam baš za to.
Ajme. Žao mi je.
Siroti.
- Na podu je puno bolje. - Da.
Puno bolje. Hvala. Sjajna ideja.
Sve si namjestila s jastucima.
- Dobro se brineš za mene. - Htjela sam da ti bude udobno.
Znam jednu igru. Zavist i tajne.
- Znaš li je? - Ne.
Kažemo si neku tajnu i nešto zbog čega smo zavidni i tako se zbližimo.
Ali već smo si bliski.
Bliskiji smo nego prije 20 minuta.
Dobro.
Vidio sam neke tvoje strane o kojima sam samo sanjao.
Ajme meni.
Dobro.
Ti prvi.
Želiš li mi reći zbog čega si zavidna ili neku tajnu?
Reci mi tajnu.
- Reći ću ti tajnu? - Da.
- Jesam li te posuo pepelom... - Ne.
Dobro.
Pa, kad sam bio dječak...
znao sam sanjati da ubijam svoga oca.
Ali stvar je u tome da bih se probudio i sjeo u krevetu...
i maštao o tome...
jer je bio jako okrutan.
Ponekad ne mogu...
Kao da se ne mogu pronaći.
Pa...
Slažem se.
- U vezi s čime? - U vezi s imenom.
Felicia Burns.
Nema nikakav sjaj.
Zvuči pogrešno.
- Tvoj me zvuk umiruje... Bože. - Je li?
Zavidan sam na zraku koji prolazi kroz tebe.
Kroz moja usta, nadam se.
- Zapravo, na bilo koji način. - Ne.
Nisam o tome ni razmišljao.
Ali sigurno bi došlo do nekih varijacija
u intonacijama da izađe na drugu stranu.
Jednako ugodnih.
- Tresem se? - Odvratan si. Da.
Te oči...
Ni ne znaš koliko me trebaš, zar ne?
Možda znam.
- Dušo, bilo je bolje nego u Philadelphiji. - Stvarno?
Silno sam se trudio da ne skočim u orkestar.
Preljubazan si.
Jesam li ti rekao za onu djevojku? O kojoj sam ti pisao... Felicia.
- O kojoj sam ti pisao. - Da.
Ovo je David, svira klarinet. Što još...
- Sviram klarinet. - Vidim.
- Izuzetan je. - Da.
Slušala sam te i bio si divan.
I ti. Zvijezda Broadwaya.
Ne.
Trebali smo ručati s Koussom, inače bismo...
Da poslije odemo na piće ili nešto?
Volio bih to, da.
- Nisam te htio tako iznenaditi. - Ne, u redu je.
- Možda sam bio bešćutan. - Ne.
Nimalo.
- Vidimo se poslije. - Da.
Dobro, idemo. Hajde, ptičice!
- Bilo mi je drago. - I meni.
Život nije tako ozbiljan. Stvarno nije.
U kojem to dobu živimo? Možeš biti slobodan
bez krivnje ili ispovijedi. Što je u tome loše?
Znam točno tko si ti.
Daj...
da pokušamo.
- Da. - Da?
- Hoću reći... - Ne!
- Ne ovdje. - Ne, ne ovdje.
Ne, ne smije biti tako.
Leonard Bernstein je skladatelj, dirigent i klavirist.
Njegova žena je glumica Felicia Montealegre.
Vode ispunjene i profesionalne živote, no rijetko su razdvojeni.
G. Bernstein ima 37 godina,
ali na društvenoj je sceni već desetak godina.
Otkad je mijenjao Brunu Waltera
i dirigirao filharmonijom s 25 godina.
Otad je Leonard Bernstein dirigirao ili svirao širom svijeta.
Skladao je simfonije, balete i opere,
kao i glazbu za brodvejski mjuzikl Wonderful Town
i film Na dokovima New Yorka.
Felicia Montealegre stigla je na Broadway i televiziju
iz Santiaga u Čileu.
Bila je jedna od prvih televizijskih dramskih zvijezda.
Bernsteinovi, Leonard, Felicia i njihova djeca,
Jamie i dvomjesečni Alexander,
žive u New Yorku blizu Carnegie Halla i Broadwaya.
Žive ovdje oko tri godine.
Dobra večer, Felicia.
- Zdravo, Ede. - 'Večer, Lenny.
- Kako si, Ede? - Dobro.
Lenny, uvijek mi je pomalo teško profesionalno te odrediti
jer se baviš mnogim stvarima.
Što ti je primarno zanimanje?
Mogu reći da sam prvenstveno glazbenik.
Moje područje je sve što ima veze s glazbom.
Bilo to skladanje,
dirigiranje, podučavanje, proučavanje ili sviranje.
Glazba mi se sviđa i time se bavim.
Felicia, je li teško pratiti Lennyjeve aktivnosti?
Prilično je teško. Ima ih mnogo.
Ova će sezona sigurno biti kaotična.
Napisao je i dva mjuzikla.
Jedan je adaptacija Romea i Julije, Priča sa zapadne strane,
s J. Robbinsom, A. Laurentsom
i nadarenim tekstopiscem, Steviejem Sondheimom.
Zatim ima četiri filma
u Omnibusu, televizijskom programu za CBS.
I...
- Je li tako? - Znaš moj raspored bolje od mene.
Felicia, a vi? Bavite li se još čime osim glume?
Pa, teško je raditi nešto više od brige za ovo kućanstvo.
Moj muž, djeca i gluma okupiraju preostalo vrijeme.
- I pamćenje mojih projekata. - Pa... Ne mogu si pomoći.
Lenny, koja je razlika u životu
skladatelja Bernsteina i dirigenta Bernsteina?
Pa...
Pretpostavljam da postoji razlika.
Razlika u osobnosti između bilo kojeg skladatelja
ili stvaratelja i bilo kojeg izvođača.
Bilo kojeg izvođača, radilo se
o Toscaniniju ili Talluli Bankhead.
Oni vode društveni život.
Život ekstroverta.
To je pojednostavljena riječ, ali tako nešto.
Dok kreativna osoba
sjedi sama u velikom studiju kakvog vidite ovdje
i sama piše,
komunicira sa svijetom na jedan privatan način
i vodi većinom
unutrašnji, a ne vanjski život.
Ako u sebi nosite obje osobnosti...
to znači da ste shizofrenik i to je kraj.
Felicia, i vi se sigurno zanimate za glazbu.
Tatice.
Tatice!
Hvataj!
TATICE, VOLIM TE JAMIE
I ja tebe, dušo.
Jako. Hvala.
Zdravo, Zeusova djeco!
Moj čovjek!
- Zdravo, Lenny. - Zdravo.
Kakvo divno iznenađenje.
Zato volim New York.
Izađeš iz stana
i naletiš na ljude koje voliš.
- Idem u centar. - I ja.
Mi idemo preko parka do Saksa.
- Dok nije počeo potop. - Tko si ti? Zdravo.
Zdravo, tako si lijepa. Pravo si blago.
Da ti otkrijem tajnu?
Znaš da sam spavao s oboje tvojih roditelja? Previše, zar ne?
Previše volim, što da ti kažem? Ali obuzdavam se. Obuzdavam se!
Vidiš li one ljude preko puta kako bulje u nas?
Govore: „To nije on. Na televiziji je puno zgodniji.”
„Ali ima uši kao Leonard Bernstein, zar ne?”
„Je li to on? Je li to moguće?”
Kako neugodno. Nemamo ni jedaći pribor.
- Evo. - Oprosti, dušo.
Jedaći pribor? Ne treba nam. Naručio sam kinesku, sjećaš se?
Ali trebamo jebene zavjese da mogu spavati.
Hodam kao zombi.
Plašim našu djecu.
- Imamo djecu u ovoj kući? - Imamo.
Kako Bergovi uspijevaju s troje djece?
Troje! Znam, nevjerojatno. Nerazumno.
Alex nije glasan. Bit ćemo dobro.
- Zasad. - Cijeli dan spava.
- Alexander samo spava. - Neće zadugo.
- Kao da nije stvaran. - Ne.
Beba iz snova.
Tužan sam, dušo, a ne znam zašto.
Dušo, umoran si. Samo moraš spavati.
Da.
Ljeto je malo pjevalo u meni, ali ne pjeva više.
Edna St. Vincent Millay.
Ako ljeto ne pjeva u tebi,
onda ništa ne pjeva u tebi.
A ako ništa ne pjeva u tebi,
onda ne možeš stvarati glazbu.
Ako želiš biti u orbiti mog brata, moraš platiti cijenu.
Iako bi on volio vjerovati da nije tako.
Mislim da znam na što misliš.
Čudno je, ali...
Vjerujem da to postoji u svakome.
Želiš poduzeti promjene u vezi sa sobom.
Ovamo.
Ali...
imati taj teret snažne osobnosti, to je poput puta u smrt.
Doista.
Ali čim vidim da zbog toga pati,
shvatim da nije toga vrijedno.
Ne. Zbog čega? To me neće ubiti.
Ako mu to pruža užitak ili mu sprečava patnju,
a u mojoj je moći, zašto ne?
Ali moraš biti u tome bez ikakve žrtve.
Ako nastane žrtva, nestat ću.
Dobro?
Taj je put bilo doista dobro!
Pokušao sam biti Heraklo.
Neću te zgrabiti. Ukradimo mamine cipele.
Ne! Ja želim tvoje cipele.
- Pleter! - Bože!
Bijeli starinski pleter s jastucima Pierre Deux.
Sviđa mi se.
Tako će dobiti onaj
zanimljiv, viktorijanski, starinski izgled.
Želiš me zatvoriti u stakleni kavez kao nekakvu egzotičnu pticu.
Okružena sam muškarcima i tako je dobar osjećaj.
Stvarno su bolji.
Mislim da je Felicia... Ne znam što da mislim o njoj.
U redu je. Samo je, hoću reći...
Jesi li dobro? Trebaš li ručnik ili nešto?
Julia! Mislim da trebamo ručnik.
Stalno si tako smeten.
Idem se gadno posrati.
Dobro, divno.
Bože.
Je li tatica spomenuo Harryja i Ambersona ovo ljeto?
Ne.
Harry mi ovog ljeta nudi posao kod Ambersona.
Što misliš?
- Što tata kaže? - Misli da je to sjajna ideja.
Onda i ja to mislim.
- Imam tvoj blagoslov? - Da.
- Hvala. Bok. - Volim te. Bok.
- Tako je odrasla. - Izgled vara.
Dobila sam dopuštenje. Puno hvala.
Budi jako dobra u ovome.
- Sretan sam. - Plašite me. Dat ću sve od sebe.
Pregažen sam u vlastitoj kući.
Dođi ovamo. Upoznaj neke ljude.
Tip se skoro spotaknuo na mene.
- Odrubio mi je glavu... - Slušaj...
- Znam, umoran sam... - Ovo je Lenny.
- Zdravo! Kako si? - Ovo je Charlie.
Sve su mi ruke zauzete.
- Velik si momak. Golem. - Jim.
Ogroman si. Zdravo, Charlie.
Drago mi je. Kako si? Zabavljaš se?
Lenny bi trebao skladati. Harry voli glumiti
uz njega, sav sređen, sa svojim snimkama i...
Dječacima bez karaktera.
- Nije mi najdraži. - Meni jest.
Znam, ali meni nije.
Pa...
- Jako si hrabra. - Da.
- Ja ne bih ni znala. - Dobro to podnosiš.
Naša Ivana Orleanska.
Sjeti se što se dogodilo Ivani. Nije ispalo dobro.
Dosadno mi je.
- Zdravo, Scotte. - Zdravo.
To ne govorimo u obitelji. Felicia to ne voli.
- U tvojoj obitelji? - Da.
U tvojoj obitelji?
Dosta je.
- Zajedno smo već deset godina. - Znam za tri.
Poricanje je gadna stvar.
- To je bilo u križaljci. Osam slova. - Stvarno?
Dosjetka.
- Da, „dosjetka”. - Tako je.
- U četvrtak? - Da.
- Jednostavna je, ali... - Da.
- Zdravo. - Bok. Tommy.
Jesi li izašao iz mog rupčića?
- Sad živim ovdje. - Ti si duh?
- Da bar. - Imam tri želje?
- Koja je prva? Bok. - Moja prva želja.
Sretno. Bok, Tommy.
Oprosti, ne znam ni jesi li...
- Predivno. - Hvala.
- Felicia me odijeva. - Dobro to čini.
Inače bih izgledao kao klaun.
Istina. Nemoj nikome reći.
Idem zapaliti u drugu sobu. Gdje živiš? Tko si ti?
- Iz San Francisca sam. - Sa Zemlje?
Izvorno, da.
- Kosa ti je divna. - Lijepo od tebe.
Slušaj, moram na krov. Moram na zrak.
- Hoćeš li poći sa mnom? - Volio bih to.
Divno. Dođi. Tommy, je li?
- Zdravica. - Zvijezda večeri.
Zvijezda večeri!
- Bože, šališ se? - U isto vrijeme. Nekako.
Točka na trapezu. Održavaj ravnotežu.
Jesi li vidjela Lennyja?
Da odem po njega?
Ne, nema veze.
To i kažem, da mi je trebala dolčevita.
Trebala mi je dolčevita, shvaćaš me?
Hoću reći... Dok probijam ovaj zid.
- Kako ćemo riješiti ovo? - Ne znam što bih.
To me brine. Moramo to riješiti.
Znaju li tvoji slušatelji kako izgledaš?
Problem je radio, moraš biti na televiziji.
- Prestani. - Divan si. Smijem li?
Dušo, ovo je Tommy.
- Je li sve u redu? - Jest.
Dušo.
Prođi ovuda. U redu je.
- Dušo. - Ne.
Jako mi je žao.
Popravi frizuru. Neuredan si.
Sviđalo se to tebi ili ne, ovaj je svijet fasciniran,
čak i opsjednut, svime u vezi s tobom.
Još od onog poziva koji te doveo do nastupa u Carnegie Hallu.
I nisi ih iznevjerio, dragi moj.
Petnaest godina na televiziji, učiš nas o čaroliji klasične glazbe.
Uz Young People's Concerts i Omnibus
dodirnuo si stotine milijuna ljudi.
Deset godina u njujorškoj filharmoniji, a tu su i skladbe.
Priča sa zapadne strane nešto je novo.
- Isuse. - Tu su i Candide i On the Town.
Zapravo, kad se sve zbroji, nisam učinio puno toga.
Glazba je... Ja ne...
Zvučat će čudno, ali to je bilo najvažnije što sam mogao učiniti
i velik izvor nezadovoljstva što nisam
stvorio puno toga.
Kad se sve zbroji, popis nije dugačak.
Pa...
Ovo je...
Ovo je prilika da te svijet upozna odvojenog od svega toga.
Ova će nam knjiga pomoći da shvatimo o čemu razmišljaš kad si sam.
O tvojim razmišljanjima o životu.
Kao da je svijet na rubu propasti.
Takav je osjećaj.
Ozbiljan sam.
Da.
Smanjenje kreativnosti, koja je naglo zaustavljena.
No ne i znanost. Ona je eksplodirala.
Ali dok sjedimo ovdje, teško mi je...
razmišljati o tome jesam li dirigent ili skladatelj
i ima li to veze s ičime.
I ima li smisla govoriti o mom postojanju za ovu knjigu.
Slažem se.
To je označilo mnoge umjetnike i to se vidi u djelima.
To kao da ulazi u podsvijest.
- Nastane velika depresija... - Ali znam da Felicia...
Ona to jako osjeća.
To sve prožima.
Kao da više ni u čemu ne uživa.
Znam.
A to je tako tužno.
Piknik,
voda, ručak,
sjedimo i zajedno smo.
Što je to?
Mislim da ima osjećaj beskorisnosti.
I meni se to čini.
Nisam imao pojma jer sam isprva stekao dojam
da je nevjerojatno vedra,
čudesno oprezna, svjesna
i vesela osoba,
ali nešto u njoj kao da je skršeno.
U Beču mi je rekla:
„Želim izaći, zaustaviti autobus i izaći.”
Kako se osjećaš u vezi s tim?
Imam nekoliko faktora koji me spašavaju. Prvo, volim ljude
i volim glazbu, održava me na životu i kad sam najdepresivniji.
A znam biti jako depresivan.
Imam radnu etiku koja me održava.
A toliko volim ljude
da mi je teško biti sam.
- A to je dio moje borbe kao skladatelja. - Da.
Jedini si kojeg znam da ne zatvara vrata kupaonice jer se boji biti sam.
Može li itko doista vjerovati
da je čovjek samo zarobljena
životinja?
Da je žrtva svoje pohlepe i gluposti i...
Ili vjeruješ u božanski element u ovome ili ne.
Sve dok ja vjerujem,
valjda zato toliko volim ljude,
onda moram vjerovati
da u nekom udaljenom kutu moje duše postoji izlaz.
Dobro, soprani,
vi ste glavni.
Od 44. takta, od samog kraja „Nek' naš vrt raste,
nek' naš vrt raste” i prelazimo u a capellu.
I soprani, pazite
da napravite mjesta za visoke note.
- To znači... - To je...
„Umirem
i dobit ću kilu.”
Stara čileanska poslovica.
Pokušavao sam pronaći rimu.
- Probudio sam je... - Majka ti je iz Rovno Gubernije.
Usred noći, u očaju.
Čileanska poslovica, na brzinu.
Probudio si me iz dubokog sna.
To je baš to djelo.
Felicia je dala sve španjolsko.
Dobro što je danas ovdje da nam pomogne s izgovorom.
Tako je. Ispričavam se.
Pregledavao sam Voltairea i nisam mogao naći Rovno Guberniju.
To sam ja izmislio.
Da vidimo što kažete.
- Da vidimo. - Ovo je divno.
Znam, nije li?
- Dobro, evo. - Hvala.
Hajde. Idemo.
Lenny, što da uzmem?
Uzmi ovu veliku vreću hrane.
Bože. Hvala.
To je Jamie.
Htio sam nešto popiti.
Tata!
Zdravo, dušo.
- Posluži se poslije. Samo idi onamo. - Ovo je Felicijina ideja?
Posve. I slika je njezina.
- Predivno. - Lenny.
- Što je, dušo? - Jesi li vidio Jamie?
- Nisam je vidio. - Nisi je vidio?
Ne.
- Zašto? Ovdje je? - Da, ovdje je.
Jako je uzrujana.
Zašto je uzrujana?
Čula je glasine.
- Molim? - Glasine.
- O čemu? - O tebi, dušo.
Što o meni?
Ne znam. Cijelo je ljeto bila u Tanglewoodu.
Ne mogu ni zamisliti što je čula.
Što si joj rekla?
Dušo, nije na meni da kažem. Rekla sam da se tebi obrati.
Dovoljno je stara, zar ne?
Ne zanima me koliko je stara. Tražim od tebe diskreciju.
Mislim da je u godinama kad zaslužuje znati.
Dušo, ona nije tražila ovo.
- To je bila moja odluka. - Ne, to je bila naša odluka.
Ne samo tvoja.
Da joj se nisi usudio reći istinu.
Jamiery Creamery.
- Dobro došao kući. - Pogledaj ovo.
Zdravo.
- Bok. - Zdravo.
Nisam to očekivao. Jesi li napisala neku novu pjesmu?
Čitala sam. Pisala dnevnik. Jesi li dobro putovao?
- Jesi li vidjela Tommyja? - Mahnuo mi je.
Mislio sam da će te razveseliti. Ostat će preko vikenda.
Divno.
Jako je pametan. Drži me na oprezu. Da vidiš kako smišlja anagrame.
Drag je momak.
Tvoja mi je majka rekla
da si uzrujana jer si čula glasine
o meni u Tanglewoodu.
Da bar ništa nije rekla.
- Jamie... - Ma ništa strašno.
- Strašno je jer si se uzrujala. - Nisam.
Razgovarajmo.
Tvoja majka i ja razgovarali smo o tome.
Rekao sam joj da ću popričati s tobom o tome.
Da te prosvijetlim ili razjasnim
što se moglo dogoditi pa da...
- Upotrijebio bih riječ ljubomora. - Što?
Ljubomora.
Kad sam bio
student u Curtisu, ondje je bio neki momak...
Simpatičan. Donio je pištolj u školu i pokušao me ubiti
jer je bio ljubomoran na moj glazbeni...
- Talent. - Na tvoj glazbeni talent.
To ga je dovelo do ruba ubojstva.
Artur Rodziński bio je ravnatelj njujorške filharmonije.
Bog mu je rekao da me zaposli.
Pokušao me zadaviti tijekom probe.
Jer je bio ljubomoran.
Ne znam što se dogodilo ili tko je što ili gdje rekao,
ali pretpostavljam da je to uzrokovano ljubomorom, dušo.
Ljubomorom zbog...
Zbog nečega što radim,
a što me muči cijeli život i ispričavam se što to sad tebe muči.
Nadam se da to pomaže.
Znači, glasine nisu istinite?
Ne, dušo.
Hvala ti
što si razgovarao sa mnom.
Laknulo mi je.
- Idemo unutra. - Što... Aha.
Dobro, koja boja?
Imamo...
Imamo tri nijanse iste crvene.
Nije ista crvena.
Ovo je navodno plava.
- Pokušat ću... - Plava...
Odustajemo od anagrama?
Napravit ćeš dizajn.
- Lakiramo si nokte. - Umjetnica si.
Pogledaj, kvadratići.
Mislio sam da je pametno da dođe za vikend.
Znam koliko se Jamie voli družiti s njim.
- Jamie? - I tebi se sviđa, zar ne?
Da.
- Dušo, ako sam nešto zgriješio, reci. - Ne.
Ne znam zašto je Jamie...
Ne znam zašto si rekao da je Jamie zainteresirana za...
Pa, Tommy je vrlo topao i jako inteligentan,
kao i naša kći.
- Dobro. - I...
Ne, želim reći...
Ne, i ja želim
provoditi vrijeme s njim.
Ne želim forsirati, ali doveo sam ga zbog nje.
- Očito nisi. - Ne, očito ne.
Samo kažem da je to još jedan razlog.
- Mogu mu reći da ne dolazi. - Ne.
Očito sam krivo procijenio situaciju.
- Ne. - Jesam.
Ne radi se o tome. Već o...
- O čemu? - Ni o čemu, dušo.
Dobro. U redu.
Onda je u redu?
Da?
- Da. - Dobro, dušo.
Ja ću. Dobro.
- Što? - Ne, samo...
Ništa. Mislila sam da razgovaramo.
- Razgovaramo. - Ne.
- Mislio sam da smo gotovi. - Znam da imaš posla.
Nemam. Samo želim okončati ovo.
Onda daj, dušo. Ne sprečavam te.
Gdje su svi? O, tu su.
Zdravo, imam obavijest.
Završio sam „Misu”.
To, tata.
Kamo mama ide?
Julia, tko je ostavio Snoopyja u predsoblju?
Zdravo. Briane. Alexe.
Tko je napustio Snoopyja u predsoblju?
- Tko je napustio Snoopyja? - Ja. Oprosti, tata.
Njegov je dan.
- Počeo je jesti... - Tata, moraš me vidjeti.
- Koliko? - Prestani.
- Zašto navaljuješ s tim? - Koliko?
- Oprosti. - Bila je neka žena...
Zakasnio si na Dan zahvalnosti.
- Znam. Harry me tjera posvuda. Morao sam... - Nina se jako uzrujala.
Mislim da ne... Ne djeluje uzrujano.
- Jesi li čuo kako vrišti o nekoj ženi? - Napokon si je nagovorio da dođe.
- Kao iznenađenje za tebe... - Tata!
Naravno. Hvala, Julia.
Nije uzrujana zbog te žene,
već zato što si skoro propustio Dan zahvalnosti.
Sretan Dan zahvalnosti.
- Mike, ostani. - Hvala.
- Moram ići. - Jamie, odvedi ga.
- Hajde, Mike. - Hvala.
- Želiš li nešto prigristi? - Ne, hvala. Sretan Dan zahvalnosti.
Dušo?
Na trenutak sam pomislio...
- Izvela si pravu vratolomiju. - Što?
- Izvela si pravu vratolomiju. - Kako to misliš?
Stavila si van jastuk, papuče,
pastu i četkicu za zube i otad te nisam vidio.
Znam da si ljuta. Isuse Kriste. Ali stvarno,
budimo razumni.
U Čileu postoji izreka
o tome da ne treba stajati ispod ptice koja sere.
A ja živim
ispod te jebene ptice
već tako dugo da je to postalo smiješno.
Pa, mislim da...
- Dopuštaš da te tuga... - Prestani!
- Daj da završim... - To nema veze sa mnom...
- Želim nešto reći. Mislim... - Ne.
...da dopuštaš da te tuga savlada.
Radi se o tebi. Trebao bi uživati.
Ti želiš biti neispavan, depresivan i bolestan
da možeš izbjegavati svoje obaveze.
- Kakve obaveze? - One koje si dobio.
Dar koji si dobio.
- Molim te. - Bože.
Dar dolazi s teretom. Znaš li to?
- S teretom neuspjeha u ljubavi. - Oprosti, to je istina.
Da iznad svega voliš ljude i iz tog izvora ljubavi
u životu ti nastanu komplikacije.
- Točno tako. - Probudi se! Skini naočale.
Mržnja ti je u srcu. Mržnja i bijes.
Ima toliko toga.
To te gura dalje. Duboki bijes.
Nisi na tom podiju da bismo mi iskusili glazbu
onako kako bi trebalo. Guraš nam je pod nos.
Kako se usuđuješ?
Nikad nećemo moći shvatiti koliko,
a svjedočimo kako to olako radiš
i nadaš se da ćemo znati, duboko u sebi, koliko smo uskraćeni zbog tebe.
Tvoj problem.
- I tvoja oholost... - Stani u red.
Šepuriš se s naivnim konobarima koje ti Harry pronalazi
pod izgovorom da ti imaju za ponuditi nešto intelektualno dok ih ti „podučavaš”.
Bar mi je srce otvoreno.
Imaš drskosti to reći!
Jesi li zaboravio na četiri godine
dok nisi znao želiš li se oženiti mnome?
- To ja mislim. - Ideja o tebi?
Chamberlain je rekao u onom filmu:
„Kako se mogu natjecati s čovjekom za kojeg me držiš?”
S Dickom sam preživjela tvoju neodlučnost.
- Dick Hart. Richard Hart. - Da.
- Koji je umro. - Koji me volio.
- Umro je. - Volio me.
Da, sad je leš, a ja sam bio glupan
koji te čekao ispred bolnice poput idiota u svojoj istini.
Tvoja je istina jebena laž,
posiše energiju u svakoj sobi i nama ne daje nikakvu mogućnost
da živimo ili dišemo svojstveno sebi.
Od svoje si istine ti hrabar i snažan,
a nama drugima ona crpi svu hrabrost i snagu.
To je tako iscrpljujuće, Lenny.
Iscrpljujuće je voljeti i prihvaćati nekoga
tko ne voli i ne prihvaća samog sebe.
To je jedina istina koju znam o tebi.
Ako ne budeš oprezan, umrijet ćeš kao usamljena, stara tetka.
Mama! Tata!
- Tata! - Mama!
- Snoopy je ovdje, brzo! - Hajde.
Mama! Propuštaš Snoopyja.
Što radite ovdje?
- Tako je velik. - Unutra ste već dugo.
- Tata! - Da.
Hajde.
Idem ja.
Zdravo.
Zdravo. Kako ste?
Divno. Zdravo.
Ono što mi se sviđa
kod ovih probi četvrtkom
jest to što vam imam priliku reći što mislimo o glazbi.
Hvala što ste došli i dobar dan.
Danas ćemo proučiti Šostakovičevu 14. simfoniju. Opus 135.
Ono što sam shvatio o ovom djelu...
Možda je morbidno, ali mislim da nije...
Shvatio sam,
dok se smrt približava...
da vjerujem da umjetnik mora
odbaciti sve ono što ga sputava.
I da umjetnik
mora biti nepokolebljiv u stvaranju, u vremenu koje mu je preostalo,
u apsolutnoj slobodi.
I zato...
moram ovo činiti za sebe,
moram živjeti
ostatak života, koliko god dugo ili kratko to bilo,
točno onako kako želim.
Kao što sve više nas i čini.
Kad je Sir Belzebub zatražio svoj silabub
U hotelu u paklu
Gdje je Prozerpina pala
Plavi poput žandarmerije Bili su valovi morski
Tresli su i šokirali konobaricu
Pala je lava
S krova, a more je plavo
Drvena žandarmerija
Privela ih je dok je Belzebub tražio svoj rum
Nitko došao nije !
I rez. Hvala. Kraj prizora.
Ajme. Usta mi se nikad nisu micala tako brzo.
- Baš si drag, Coline. - Izvoli, Felicia.
Htjela bih još jedanput.
- Naravno. - Ako može.
Sjeti se, ako pjevaš niže, imaš bolji ritam.
Niže. Pjevala sam više.
Htjela bih ponoviti od 44. takta.
Mislim da bi udaraljke trebale biti tiše.
- Još te boli glava? - U redu je.
- Cynthia. - Znaju da ćeš uskoro preuzeti produkciju?
To se već događa. Tepih je jučer bio druge boje.
- Imala sam pravo u vezi s tepihom. - Slažem se.
Zaboravila sam koliko volim biti na poslu.
- Još malo. - Rezervacija će pričekati.
- Ovo je sjajno. Stvarno. - Čekajte.
Mislio sam da ću te ja večeras izvesti van.
Prestanite se brinuti oko mene. Dobro sam.
- Zaposlenija nego ikad. - Bolja, ne zaposlenija.
To je baš istina, zar ne? Ne počinje li...
Poor Murderer s prikazivanjem?
- Ne podsjećaj me. - Tko je spominjao brigu?
Samo želim što više tebe.
Samo sam tvoja.
O čemu si govorio?
Govorio sam o...
- O čemu sam govorio? - Ne sjećam se.
Možda sam govorio o tome kako su svi zgodni.
Ima puno muških. Puno.
Pilići? Tako ih zovemo.
Uvijek je dobro s pilićima.
Stvarno voliš piliće.
- Obožavam piliće. - Znam.
- Harry, da... - Da.
- Samo učini to odande. - Da.
- Jesi li? - Kao profić.
Pada po meni iz tvog jebenog nosa.
U redu je. Evo ovdje.
Izvoli. Poslužit ću sve.
- Lenny... - Dobro sam. Hvala.
- Oprosti... - U redu je. Hvala.
Jerry Robbins imao je pravo, ne možeš održavati vezu kad živiš po hotelima.
- Uzrujat ćeš me. - Slušaj.
Ne, dušo, samo sam htio...
Htio sam te pitati kakve planove imaš za vikend.
Uskoro ćemo biti kod kuće.
Mislio sam da svi budemo u Fairfieldu. Moraš nagovoriti mamu.
Tko su svi, tata?
Ne, ja...
Pa, on nije čudovište.
Zbilja je izvrstan
i predivan momak. Moj genijalni mali vilenjak. Nije ni moj tip.
Molim te, nemoj.
Tata, molim te, ne govori mi o tome.
Dušo...
Divim ti se.
Jako te volim, Jamie... Volim te.
Znam.
Razgovarat ću opet s mamom.
Dobro, tata.
Ne znam jesi li vidjela. Nahvalili su te u recenziji New York Timesa.
- Stvarno? - Sačuvala sam ti da...
Ne želim to vidjeti.
Ne, samo mi je neugodno zbog toga.
Jako lijepo od tebe. Hvala.
U redu.
Kako je bilo u ponedjeljak?
Ponedjeljak...
- Mislim da neću govoriti o tome. - Čekaj.
- Što se dogodilo? - Ništa.
- Tvoja majka ima udvarača. - Ne.
Stvarno? Molim te, razgovarajmo o tome.
Dovoljno je što si izložena očevoj aferi.
Mislim da ne moramo.
Kad smo kod tvog oca...
Imam dva nastupa na Dan zahvalnosti.
Ostat ću u kazalištu, a ti ćeš jesti s njim u stanu s Ninom i Alexom.
Za Ninino dobro, zadržimo neki privid normalnosti.
- Meni ne djeluje normalno. - Pa, ja...
Ne znam što bih rekla.
- Kasnim na sastanak s Alexanderom. - Hajde.
Da. Vi očito imate o čemu razgovarati.
- Ne čini to. - Dat ću vam prostora.
- Razgovarajte o tome. - Tako se ne ponašamo.
Odrasli to ne rade.
- Imam planove s Alexanderom... - Ne. Dušo.
Nećemo ovako otići. Pogledaj me u oči.
Vidim da si ljuta i ne želim da takva odeš.
- Nisam ljuta na tebe. - Ne vjerujem ti.
Čekaj.
Nisam ljuta na tebe, mama.
Jako loše lažeš.
- Bar znaš da mi možeš vjerovati. - Istina.
- Idem. - Ne.
- Moram ga ismijavati. - Volim te.
Jer te nije došao vidjeti i nahvaliti nastup.
To bi bilo divno.
Dobro, reci mi za tog udvarača.
Da, udvarač...
Pa...
Bila sam jako uzbuđena.
- Kao što znaš. - Znam.
Išli smo na ručak.
- Kamo? - Café Carlyle, ništa pretjerano.
Priznajem, bila sam malo nervozna, kao i on.
Na pola ručka nagnuo se
i pitao me smije li mi odati tajnu.
- Malo se zaljubio. - Bogme.
Nasmiješila sam se i zacrvenila i nagovorila ga da mi je oda.
Sviđa mu se Mendy
i želi da ih upoznam.
- Mendy Wager? - Mendy.
Nemoj biti tako iznenađena. Mendy je jako zgodan.
- Felicia... - Stajala sam ondje.
Crvenjela se, osjećala leptiriće u trbuhu, a...
Pa,
izgleda da me privlači određeni tip.
Slušaj...
Znaš, Lenny te voli, doista.
Samo je muškarac. Muškarac koji jako stari
i koji ne može biti samo jedno.
Samo je izgubljen.
Uvijek sam znala tko je on.
Nazvao me.
I?
Želi da svi odemo u Fairfield na dva tjedna.
- Zvučao je drukčije. - Felicia...
Ne, ja...
Nemojmo nalaziti izgovore. Nije me iznevjerio.
- Felicia... - Ne, to je...
Samo zbog arogancije
mislila sam da mogu preživjeti uz ono što je pružao.
Ironično. Čak sam i svoju djecu promatrala sa žaljenjem
jer su tako tražili njegovu pažnju.
To je bio nekakav natpis koji sam ponosno nosila. „Ne trebam.”
A evo,
pogledaj me sad.
Tko nije bio iskren?
Nedostaje mi
to moje dijete.
Pitanja?
- Bravo! - Bravo!
- Nevjerojatno. - Dušo, zašto si došla?
Nema mržnje... Nema mržnje u tvom srcu.
- G. Bernstein, možete se vratiti. - Divno.
- Želiš li sjesti? - Da.
- Kao da tebi treba izmjeriti tlak. - Ne, dobro sam.
Znaš da Betty dolazi na večeru?
- Nisam znao. - Da.
I Mendy. Bit će lijepo.
Julia je otišla po koromač, a znaš da ga Betty voli.
Naprijed.
- Zdravo. - Kako ste?
Izgleda da imate tumor s desne strane lijeve dojke
koji je možda metastazirao na pluća.
S obzirom na veličinu tumora,
preporučujem uklanjanje dojke,
mišića koji su ispod i okolnih limfnih žlijezda,
kao i biopsiju pluća
da potvrdimo je li došlo do širenja ili ne.
Sve to možemo obaviti početkom tjedna ako želite.
Da.
Ali ja... Dušo...
- U rujnu imam nastup. - U redu je.
- Trebala bih im javiti... - Ja ću.
Vaš će oporavak biti brži nego što mislite.
Možete biti spremni za tjedan, dva.
- Divna vijest. - Moći ćete raditi ono što trebate.
Kako ćete znati da ste uklonili sav rak?
- Pa... - ...da ste sve uklonili?
Nećemo to kompromitirati na račun nastupa...
Kad uklonimo dojku, neće biti lokalnog raka.
Moramo vidjeti što je s plućima.
Koliko traje biopsija?
Nekoliko minuta, a već ćete biti pod anestezijom zbog operacije.
Učinit ćete to...
Oboje istovremeno?
Da, prvo dojku, a onda će biopsija pluća biti jednostavna.
Hvala. Hvala na svemu.
- Znam... - Znam.
- To je smiješno.
Ma znam.
Ja sam smiješna.
Dođi. U redu je, dušo.
Ne, stvarno mislim da nije.
- Dušo. - Hvala.
- Dušo, idemo prošetati parkom. - Stvarno?
Da.
Da, udahnimo zraka.
Dobro.
- Bože. - Jesi li dobro?
Dobro sam.
- Nešto mi je s koljenom. - Imam ideju.
O, ne.
Je li to upaljač, dušo?
Gledaj svoja posla.
Mislim na neki broj.
- Ne znam. Devet. - Ne.
- Pet. - Ne, moraš razmisliti.
Pokušavam.
- Dva, dušo. - Dva.
Dva.
Poput nas.
Poput nas, par.
Dva pačića u jezeru.
Prebaci težinu na mene, dušo.
To je to. Prebaci težinu na mene. Da, tako je.
Nagni glavu. Tako je.
U redu, dušo.
Zdravo, dragi moji.
Zdravo.
Divno.
Nedostajao si mi.
Jako si mi nedostajao.
Mama? Jesi li dobro?
Dobro sam.
- Jeste li se namučili da dođete ovamo? - Naravno. Ovaj je vozio.
Ne.
- Nismo mogli otići istočnije no što jesmo. - Znaš da mrzim voziti.
Da sam bar došla prije.
Trebaš li nešto?
Mogu li nešto učiniti?
Nikad više trajna.
To sam i ja rekao.
- Ramone je rekao da je to trijumf. - Ogroman trijumf.
Gdje je Lenny?
Ne znam, spava ili nešto.
Sjećaš li se one
bar micve na koju si me odvukla? Za nekog Alexanderovog prijatelja?
- Za malog... Da. - Da.
S onim...
Kako se ono zvao?
- Feldman. Da. - Da!
Ja sam, naravno, sjedila pored naše drage Felicije.
Bila je predivna kao i inače. Jao meni.
A Lenny je bio lakši nekih 12 kila.
Jako osunčan, u bijelom od glave do pete,
uključujući i bijele lakirane kožne cipele bez čarapa.
To je bilo vrlo en vogue.
Laž.
U jednom je trenutku Lenny...
Ustao je u tom bijelom odijelu
i otišao do katedre.
Da.
Ne, u redu je.
- Lenny u bijelom odijelu. - Da.
I sav je u bijelom i...
On...
Dođe do katedre i...
- Nitko nije tražio da govori. - Ne.
Ali,
trebalo mu je 20 minuta da dođe od našeg stola,
jer je stao za svakim stolom i ćaskao s ljudima.
Napokon je došao gore do uplašenog momka.
Felicia se nagnula prema meni
i bez oklijevanja rekla:
„A sad je tu i mladenka.”
Ustao je.
- Bože. - Produkcija.
Pazi, Jamie.
Vidimo se.
U redu. Dobro, bok. Vidimo se.
Volim te.
Ne želim više posjete.
Više ne. Želim ići u krevet.
Dobro.
Da. Ne, morat ćete otkazati.
Pa...
Ne, ne idem.
Ne dolazi u obzir.
S tim sam orkestrom već 15 godina. Shvatit će.
Ne, to...
Ne odlazim, Harry. Morat ćeš se snaći.
Da.
Da, dobro smo.
- Ideš li na zahod? - Ne mogu.
- Moraš piti vodu. - Pokušavam.
Bože, stalno mi je jako hladno.
Ne pomaži mi. Ne trebam pomoć.
Ne trebam.
Pusti me.
Idi u krevet. Ne treba mi ova gnjavaža.
- Jesu li jastuci dobri? - Dobri su. Hajde.
- Samo lezi. - Dobro.
Oprosti.
Žao mi je.
Znaš...
sve što trebaš...
Svi samo moraju biti osjetljivi prema drugima.
Ljubaznost.
Dušo, sad je dvadeset do. Jesi li popila lijek?
- Nisam... - Kakav ti je prag boli?
Mislim da je rekao da ih ne uzimam.
- Tko ti je rekao? - Arkell.
Dušo...
Ne, Arkell nije naš doktor. Zove se Kruger... Bernard.
Arkell nam je davno bio doktor.
Naravno, ne znam što...
Možda bi trebala uzeti lijek. Boli li te?
U redu je.
- Ne boli? - Ne.
Dobro, nakon ovoga ih popij, može?
- U redu, dušo? - Ne, koncentriram se.
Vidi što sam našla.
Što to?
- Kad smo kod uspomena iz djetinjstva... - Da.
- Dobra ideja. - Zanimljivija.
- Je li? - Stavi to.
Sjećaš li se te pjesme?
- Da? - Mislite da se sjećamo?
- Sjećaš li se plesa? - Ne.
- Bio si najgori... - Sjećate li se plesa?
Bio si najgori.
Majmun je žvakao duhan U tramvaju
Žica je pukla, a majmun se ugušio
Svi su otišli na nebo U malom čamcu
Klap-Pat Pljus-Klap
Klap-Pat
Daj ruke.
Dođite.
Dragi Gene, dođi.
Dođi. Dragi Gene, dođi.
Idemo u kuću.
Gdje je pacijentica?
Doktor je ovdje. Zdravo, sestro.
I...
Volim te.
Smrdiš
na tunu
i cigarete.
Uhvatila si me.
Grozno.
- Jesi? - Da.
Uzmi torbu.
Glavna poanta ovog djela je postati jedno.
Ne samo za timpane straga, već i za violine sprijeda.
Svi su kao isti organizam.
Ako to učinite, samo nastavite tako.
Ja vas čuvam. Bez brige.
Dobro? Ovdje sam. Provest ću vas kroz to.
- Dobro? Idemo. - Dobro.
Ovo je William.
Takt tri-jedanaest.
Je'n, dva, tri.
Dobro. Oprosti.
Oprosti.
Sad kad si im dao do znanja
da usporavaš na fermati...
Da, još mi nije jasno nakon...
U redu je, sve je zajedno.
Ali što ćeš nakon toga?
Oni ne znaju. Ne znaju hoćeš li izaći iz toga nježno li postepeno. Što ćeš?
Ovako ću.
Naglo. Tako zvuči.
Fermata.
- Takt prije. - Takt prije.
Je'n, dva, tri.
Ne, to nije jasno.
Da, nije zvučalo dobro. Još jednom, molim. Ispričavam se.
Da ja...
Dobro, to je jako lijepo.
Ali to je još takt.
Ako bih ti mogao pokazati što mislim da si htio...
- Reci mi ako griješim. - Dobro.
Mislim da želiš to ovako... Moraš...
Odrezati i ubrzati.
Četvrtinke. Mislim da to želiš.
Takt prije fermate.
- Zar ne? - Da.
Uspio sam? Što sam učinio?
To sam učinio.
To je za mene ili za tebe? Još.
Još!
Jako dobro. U redu.
Počni ovdje. Dobro, hvala.
Budite dobri.
Ako ljeto ne pjeva u tebi, ništa ne pjeva u tebi,
a onda ne možeš stvarati glazbu.
To mi je rekla
kad sam bio loše volje zbog nečega
i recitirala mi je pjesmu Edne St. Vincent Millay,
koja je postala Songfest.
Ali ljeto i dalje pjeva u meni.
Ne onako snažno kao nekad...
i ne onako često,
ali sigurno pjeva.
U protivnom bih odavno skočio u jezero.
Ima li pitanja?
Prijevod titlova: Davor Levak
ZA JAMIE, ALEXANDERA I NINU