I det här lilla förortshuset på den här lilla förortsgatan-
-var det ett blodbad värdigt Manson.
Hon hade fått 41 yxhugg.
Min bror tog telefonen och killen sa: "Jag dödade henne."
Var det en psykopat?
Hon vänstrade med nåns make och nån slutade död.
Händelserna den 13 juni 1980 och rättegången väckte folks intresse.
-Tänker ni erkänna eller neka? -Neka.
Mina damer och herrar, vi har en berättelse att berätta.
Storyn väckte intresse, för offren var gudfruktiga människor-
-som blev indragna i ett fruktansvärt, vettlöst-
-brutalt mord på fredagen den 13:e av alla dagar.
I den här förorten kände alla alla, och folk blev chockade-
-när de insåg att gärningsmannen kunde vara en av dem.
Det var toppen att växa upp i Norwich i Kansas. Stan hade 500 invånare.
Det fanns en bank, en mataffär, ett kafé och alla kände alla.
Jag heter Ron Pomeroy och är Betty Gores bror.
Vår familj hade fem medlemmar. Mamma Bertha, pappa Bob-
-lillebror Richard, jag var mellanbarnet och Betty äldst.
Vi bodde i stans västra del och växte upp på mina farföräldrars gård.
Jag heter Richard Pomeroy. Jag är Bettys yngste bror.
Vi jobbade alla på gården-
-och Betty var sju år äldre än jag och tog alltid hand om huset.
Hon lagade middag och hjälpte till med min uppfostran.
Vi saknade rinnande vatten och hade utedass.
Det stod precis där den där snödrivan ligger-
-så det var en bit att gå till dasset mitt i vintern.
Sen köpte pappa macken och vi kom i smöret.
Vi hade rinnande vatten och badkar... Det var imponerande.
Att bo i en modest stad på landet hade sina sociala fördelar.
Betty engagerade sig i skolan. I allt från kören till elevrådet.
Hon gav sig in i allt som gjorde att hon fick umgås med andra.
Jag heter Pat Pomeroy. Jag är Bettys svägerska.
Det första man la märke till var Bettys leende.
Det var varmt och hon utstrålade värme.
Hon var lätt att lära känna och mycket omtänksam.
Efter sin high school-examen-
-började Betty på Southwestern College för att bli lärare.
Hon fick både en utbildning och hittade kärleken.
Betty var duktig i matte, men behövde ändå extraundervisning.
Hon träffade Allan och bad honom att undervisa henne.
De blev kära.
Betty såg att han var smart och målmedveten.
Man såg att Allan var ämnad för större platser än vår lilla stad.
1970, ett år efter Allans examen från Southwestern College-
-gifte de sig. Tre år senare fick de barn.
Hon strålade under graviditeten.
När Alisa föddes, lyste Betty upp av stolthet och lycka.
Det var mammas första barnbarn och hon var överlycklig.
Familjen växte och Allan fick jobb i Dallas.
Jag heter Jim Atkinson och jag skrev "Evidence of Love".
Dallas växte fort på 70-talet, i synnerhet teknikindustrin.
Området runt Dallas kallades Silicone Prairie.
En av städerna där heter Wylie.
Betty och Allan Gore flyttade dit 1977.
När vi kom till deras hus...
Det var små rader av hus med välansade trädgårdar.
De valde att bo där på grund av tryggheten och småstadskänslan.
I Wylie blev Betty äntligen färdig med sin lärarutbildning.
Betty var grundskolelärare och hon gillade att berätta för oss-
-om korten som barnen skrev vid Alla hjärtans.
Hon älskade vad de skrev.
Hon visste att en del av dem inte blev så väl omhändertagna hemma-
-och ansträngde sig för att se till-
-att de kände sig accepterade och trivdes i skolan.
Betty brann för jobbet och ungarna.
Hon var dessutom medlem i metodistkyrkan.
Betty hjälpte till med kyrkans ungdomsprogram.
Hon gillade kyrkans sociala aspekt.
Paret Gore träffade Pat och Candy Montgomery genom kyrkan.
De hade nåt gemensamt. Montgomerys hade en dotter-
-som var lika gammal som Alisa Gore, 6.
1979 blev Betty gravid igen.
Det visade sig vara Bethany, deras andra dotter.
Bethany var bedårande och som alla vet...
När familjen får ett nytt barn, hamnar det i centrum.
1980 hade Gores fått en stark bas i Wylie.
De verkade leva ett lyckligt liv.
Men i juni det året, på fredagen den 13:e, tog lyckan slut.
Fredag kväll 13 juni 1980
Den kvällen ringde Allan till vännen Candy.
Han var på affärsresa och fick inte tag i Betty.
Candy sa att hon hade åkt hem till Bettys hus den morgonen för-
-att hämta en baddräkt åt Bettys dotter Alisa.
Alisa hade sovit över hos henne-
-och hon hade inte pratat med Betty sen dess.
Allan blev förbryllad, men la på och åt middag.
Efter middagen ringde Allan Betty igen, men fick inget svar.
Han väntade i en kvart, ringde, men fick inget svar.
Kl. 22 ringde Allan grannen Richard Parker, förklarade läget-
-och bad honom kolla huset, så att allt var som det skulle.
Richard gick dit och såg att garagedörren stod öppen.
Ljuset var tänt, men han knackade inte på.
Allan fattade ingenting. Om ljuset var tänt...
-...borde Betty svara i telefon. -Allan sa: "Knacka på."
"Slå in den." Jag ger dig mitt godkännande.
Allan började få panik och ringde grannen Lester Gayler-
-som var frivilligbrandman. Han bad honom följa med Richard.
"Titta till min fru. Jag har ringt henne, men hon svarar inte."
Lester, Richard och grannen Jerry träffades framför huset.
Lester försökte öppna ytterdörren.
Den var öppen.
Grannarna gick in i den lilla hallen.
Parker och Jerry gick till sovrummet eftersom de hörde barnskrik.
Det visade sig vara be Bethany, som var rödbrusig, hes och nedbajsad.
Hon hade inte tittats till på flera timmar.
Nu började de rysa. Det var nåt som inte stämde.
Richard tog med bebisen till sin fru.
De andra två fortsatte leta igenom huset.
Jag gick in i köket och tvättstugan.
Det fanns bara ett rum till, så Lester öppnade dörren på glänt.
Det han såg var ett veritabelt blodbad.
2 00:10:17.320 -- 00:10:21.440 align:middle line:90% position:50% Jag hade sett många dö på många olika vis-
-men det var det värsta jag hade sett.
Telefonen ringde i Gores kök.
Lester svarade och Allan svarade i andra änden.
Allan frågade: "Vad pågår?"
Lester sa att bebisen mådde bra. Allan frågade: "Betty, då?"
Lester var tvungen att säga att hon var död.
Skjuten.
När Allan fick veta att frun var död, blev han chockad.
Lester la på och ringde polisen.
Jag heter Steven Deffibaugh och var mordutredare.
Den 13 juni 1980 fick jag larm om ett mord.
Jag körde dit efter midnatt nån gång.
När jag kom dit vimlade det redan av folk.
Pressen var redan där och jag tänkte: "Skit också."
Det var mer än jag hade väntat mig.
När jag gick in hade de redan spärrat av-
-med små kort. "Tillträde förbjudet."
Jag gick under bandet och öppnade dörren.
Jag såg blod i korridoren.
Deffibaugh började samla in bevis.
Han började i hobbyrummet.
Jag öppnade dörren till hobbyrummet och såg kroppen.
Det var en vit kvinna som låg på rygg med huvudet mot frysen.
Blodet hade redan börjat koagulera.
Blodpölen var 1,5 cm djup.
Halva offrets ansikte var försvunnet.
Hon hade sår över hela kroppen. Det här var ingen skottskada.
Polisen hittade ett läskigt bevisföremål.
Det låg en yxa vid den andra väggen.
Handtaget var blodigt och om man såg på kroppen...
Även en lekman kunde se märkena på kroppen efter yxhuggen.
Jag hade aldrig utrett ett så fasansfullt brott.
Obduktionen fick fastslå dödsorsaken-
-men blodet runt kroppen talade för sig själv.
Kroppen låg inte i sin ursprungsställning-
-för det fanns ett blodigt fotavtryck under ena låret.
Nån annan hade varit där.
Fotavtryckets storlek överraskade utredarna.
Det var litet. Vid den tiden trodde vi-
-att det var en kvinna eller en ungdom.
Men det var obegripligt, för det var så många slag-
-och de var djupa. Det hade krävts styrka för att klara av en sån slakt.
Deffibaugh fortsatte leta spår i hobbyrummet.
Jag började undersöka frysen noga-
-och såg ett blodigt fingeravtryck.
Blodiga fingeravtryck är bra bevis, för det måste vara gärningsmannen.
När Deffibaugh var klar i hobbyrummet gick han till badrummet.
Jag såg blod på badrumsmattan.
I badkaret fanns det blod och massor av hårstrån.
Nån hade försökt snygga till sig och göra sig av med bevis.
Efter badrummet gick Deffibaugh vidare till resten av huset.
Jag gick in i stora sovrummet och såg en film-
-i vilken det satt en 20-dollarsedel.
Det var knappast ett rån eller inbrott.
Varför skulle en tjuv lämna kvar 20 dollar?
Om det inte var ett rån, vem skulle angripa en lärare med en bebis hemma?
I det här lilla förortshuset på den här lilla förortsgatan-
-hade de ett blodbad värdigt Manson.
Ingen av poliserna kunde försona sig med det-
-eller kunde tänka sig någon gärningsman.
I rummet bredvid köket såg Deffibaugh ett trivialt föremål.
Till höger stod matbordet.
Jag såg en Dallas Morning-tidning.
Jag fotade den eftersom det var blodstänk på den.
Det var fredagen den 13 juni.
En detalj på sidan fångade hans intresse.
Biosidan låg uppslagen-
-och en av filmerna som hade haft premiär var "Shining".
En Stephen King-roman som handlar om en yxmördare.
Utredarna undrade om det var en slump-
-eller om mördaren hade inspirerats av filmen.
Ibland stöter man på imitatörer, även från filmer.
Polisen underrättade Bettys familj i Kansas om de hemska nyheterna.
Polisen berättade att hon hade dödats med en yxa-
-och det var svårt att fatta. Vi kramades och grät.
De sa att Bethany hade legat i sin spjälsäng-
-och jag tänkte på-
-hur hon skrek efter sin mamma utan att nån kom.
Vi la allt åt sidan och fokuserade på flickorna och deras trygghet.
Morgonen efter mordet körde familjen fem timmar söderut till Wylie.
När vi kom fram till Bettys och Allans hus-
-såg vi mängder av polisbilar.
Familjen möttes av Allan-
-som hade kommit hem och hämtat sina döttrar.
Bettys familj blev förvånad över Allans beteende.
Han slog dem inte som nån som verkade sörja särskilt mycket.
Han var orolig för flickorna-
-men visade inga känslor. Han verkade väldigt samlad.
Det gjorde oss förbryllade, men hur ska man reagera när frun blir mördad?
Inte vet jag.
Allans beteende gjorde dem förvirrade-
-men familjens prio ett var Bettys döttrar.
Det var jobbigt att vara i huset, men vi ville göra allt normalt för dem.
Alla bodde i huset. Allan, flickorna och vi.
Det var jobbigt, för det fanns fortfarande blod-
-på golvet och frysen.
De hade skurit ut en bit av linoleummattan-
-och det fanns fläckar som inte gick bort.
När det gäller duschen...
Det var svårt att köpa att man duschade-
-i samma dusch där nån hade tvättat av sig Bettys blod.
Man tänkte på hur Betty hade blivit dödad i huset.
Vi kunde inte göra nåt åt det. Det var bara att gå vidare.
Man fick lägga det bakom sig och försöka fokusera på flickorna.
Det vimlade av journalister.
De fotade och helikoptrar flög runt.
Nyhetshelikoptrar och så.
Familjen försökte hjälpa polisen på alla vis.
Den hördes och man tog deras fingeravtryck.
Vi tog fingeravtryck på alla som hade varit i huset.
Hela stan, inklusive familjen, undrade: Vem skulle göra nåt sånt?
Jag kände den här kvinnan. Jag tror inte att hon hade några fiender.
Alla gillade henne. Det är bara tragiskt-
-att det kommer en dåre och gör nåt sånt.
Wylie är en småstad och alla känner alla.
Vi är rädda för att det är nån vi känner. En rar person.
Vi undrade alla: Var det en psykopat?
Strax efter mordet fick familjen ett telefonsamtal.
Min bror tog samtalet.
Killen sa: "Jag dödade henne."
2 00:20:03.400 -- 00:20:07.000 align:middle line:73% position:50% Köket var fullt med folk när telefonen ringde.
Han sa att han hade dödat Betty-
-och att han skulle skada flickan också.
Richard pallade inte utan la bara på.
Richard berättade för polisen vad som hade hänt.
Texas Rangers sa åt mig att ta nästa samtal, om han ringde igen.
Familjen väntade vid telefonen i hopp om att mördaren skulle gripas.
Senare samma eftermiddag ringde det igen.
Jag svarade och började ställa frågor.
Jag fortsatte prata med honom. Hur gjorde han? Använde han pistol?
De sa åt mig att hålla kvar honom så länge det gick.
När Ron pratade med mannen-
-fick polisen de tio minuter de behövde för att spåra det.
Vi spårade ett av samtalen till ett mentalsjukhus.
Utredarna körde 8 mil till sjukhuset, men blev besvikna.
Mannen som ringde hade aldrig lämnat sjukhuset och hade ingen bil.
Han hade inte kunnat ta sig till Gores hem.
Han hade letat rätt på numret i telefonkatalogen.
Varför försökte nån ta åt sig äran för det här?
Vissa gillar att trakassera folk.
Mentalsjukhuset blockerade telefonen, så det inte upprepades.
Telefonsamtalen var ett villospår-
-så utredarna fokuserade på den som hade sett Betty senast.
Hennes kompis från kyrkan. Candy Montgomery.
Enligt Allan hade Candy kört till Bettys hus för-
-att hämta en baddräkt åt Alisa.
Candy hördes-
-och gav dem en detaljerad beskrivning av sin dag.
Det var en varm dag, så hon lämnade bibelskolan för-
-att hämta en baddräkt hos Betty, så Alisa kunde bada.
Candy sa att de pratade lite och att Betty verkade som vanligt.
Sen återvände Candy till kyrkan.
Candy hade inte mycket nytt att komma med-
-så polisen tog hennes fingeravtryck och lät henne gå.
Familjen begravde Betty i hemstaden i Kansas.
Här tog vi farväl av Betty.
Hela stan kom på begravningen.
I en småstad känner alla alla.
Folk kände henne och hade fina anekdoter om henne.
Betty hade velat ha det så. Hon var älskad.
I Wylie släppte rättsläkaren obduktionsprotokollet-
-som visade vilket extremt våld som förekommit.
Tänk er det värsta ni kan stöta på mitt i natten-
-och multiplicera det med sex, så börjar ni närma er.
Betty hade fått 41 yxhugg. 28 i huvudet.
Övervåldet gjorde att rättsläkaren var övertygad om-
-att gärningsmannen kände henne-
-och att motivet var svartsjuka.
Det här var ett passionsbrott.
Det pekade ut en person och det var Bettys man Allan.
Polisen plockade äntligen in Allan för förhör.
Allan berättade var han hade varit när Betty blev mördad.
Jag heter Robert Udashen. Jag är försvarsadvokat.
Allan skulle åka till Minnesota på en affärsresa.
Betty hade svårt att vänja sig vid resorna.
Maken var borta, hon arbetade och tog hand om två barn. Det var jobbigt.
Allan sa att Betty hade drabbats av förlossningsdepression-
-efter deras yngsta dotters födsel ett år innan.
Hon fick medicin för det.
Depressionen hade lagt sordin på förhållandet.
Dessutom var hon orolig för att vara gravid igen.
Allan hade lovat henne att ringa och höra hur hon hade det.
De åt frukost ihop den morgonen, sen åkte han.
Han och en kollega körde till flygplatsen-
-och flög till Minneapolis.
De fick det bekräftat att han hade flugit till Minneapolis.
Han hade hotellbokning och flygbiljett. Han kunde bevisa det.
Men han hade kunnat döda Betty, städa upp-
-och sen åka på resan. Han behövde inte oroa sig för Alisa.
Hon var ju hos Montgomerys.
Men skulle han verkligen lämna bebisen där så länge?
Allan betedde sig märkligt. Han visade inga känslor alls.
Deras erfarenhet sa dem att en sån make bör vara insyltad på nåt vis.
Vi ställde specifika frågor för-
-att se om han visste nån som hyste agg till Betty-
-eller om han vänstrade.
Han nekade. Då frågade de: "Går du med på ett lögndetektortest?"
Han sa ja.
Polisen tog Allans fingeravtryck och bad honom återkomma dagen därpå.
Han åkte hem. Morgonen därpå ringde han polischefen-
-och sa: "Jag måste berätta en sak till."
Han sa: "Jag sa ju att jag inte hade vänsterprasslat."
"Det har jag gjort."
-Men Allan berättade mer. -Han sa: "Med Candy Montgomery."
Allan Gore beslöt att erkänna att han hade vänstrat med Candace Montgomery.
Det var chockerande att höra. De kände varann genom kyrkan.
Allan påstod att prasslet upphörde åtta månader tidigare-
-men utredarna var skeptiska till det.
Allan Gore klarade lögndetektor- testet. Han begick inte brottet.
Polisen utredde huruvida Allan hade lejt nån-
-att mörda Betty.
En lejd mördare avlossar ett enda skott. Det blir aldrig så söligt.
Med tanke på bevisen var det ingen lejd mördare.
Han kanske var i maskopi med nån. Det är alltid en möjlighet.
De var fortfarande nyfikna på kopplingen till Candy Montgomery.
En vecka efter mordet hördes Candy igen.
De konfronterade henne om affären och hon medgav den.
Hon var trött på sin man och gick fram till Allan en dag-
-och frågade honom om han ville vänstra.
De förhandlade fram villkoren för prasslet.
Candy ville inte skilja sig. Inte Allan heller.
De kom överens om ett komplext regelsystem.
Enligt reglerna fick de inte bli fästa vid varann.
Kostnaden skulle delas lika och de skulle träffas på veckodagar.
De träffades på ett motell som hette Como Motel.
Hon hade gjort en picknicklunch åt dem.
Efter ett tag beslöt de sig att avsluta det hela i samförstånd.
Allan sa att affären var över, men det trodde jag inte på.
Candy medgav att hon var hemma hos Gore på morddagen-
-men insisterade på att Betty levde när hon åkte.
Polisen saknade bevis och lät henne gå.
Deffibaugh gjorde en alarmerande koppling.
Jag jämförde det blodiga fingeravtrycket-
-med Candace Montgomerys fingeravtryck som vi hade tagit.
Deffibaugh tyckte att de två avtrycken var väldigt lika.
Man letar efter jämförelsepunkter och det fanns åtskilliga såna.
Det finns 150 kännetecken i ett fingeravtryck-
-men bara ett dussin krävs för att de ska matcha.
Vår fingeravtrycksexpert var inspektör Kron på den tiden.
Vi skickade avtrycken till honom omedelbart.
Inspektör Kron lyckades hitta mer än nog matchande kännetecken mellan dem.
Han bekräftade att höger tumme var samma som i det blodiga avtrycket.
Då blev Candace Montgomery misstänkt för mordet.
När Candy var huvudmisstänkt började en del andra bevis att passa in.
Candys fingeravtryck fanns där och fotavtrycket som matchade Candys fot.
Den tekniska bevisningen och det faktum att hon såg Betty sist gjorde-
-att utredarna ansåg sig ha ett gediget motiv.
Hon ville göra sig kvitt Betty för att få Allan.
Utredarna bad Candy att göra ett lögndetektortest, men hon vägrade.
Sen anlitade hon en advokat.
Jag arbetade på byrån Crowder and Maddox i Dallas-
-och delägaren Don Crowder-
-kände Candy Montgomery från kyrkan. Det var så vi åtog oss fallet.
Don Crowder hade aldrig åtagit sig ett brottsfall förut-
-och Robert Udashen hade bara tre års erfarenhet.
Candys bekantskap med Don fick henne att känna sig väl till mods.
Vid första mötet sa hon samma sak till dem som till polisen.
Som advokat är jag skeptisk och letar efter luckor i utsagan-
-men Candy var en nätt person-
-och aktiv i kyrkan och samhället-
-och hade aldrig varit i klammeri med rättvisan.
Det var svårt att tro att hon hade yxmördat nån.
Den 27 juni 1980, två veckor efter mordet-
-grep polisen Candy Montgomery, 29.
Candy greps för mord-
-och i Texas är definitionen av mord att man medvetet dödar någon.
Candy och advokaterna såg till att hon överlämnade sig.
Ni har rätt att tiga.
De ville att jag grep henne och läste upp hennes rättigheter.
-Förstår ni era rättigheter? -Ja.
Candace greps och häktades i Collin County Jail.
När hon visiterades, såg man att hon hade mängder av blåmärken.
Vänster mellantå hade ett stort jack som verkade vara ett skärsår.
Bettys familj trodde inte sina öron.
Allan berättade att hon hade gripits. Han sa: "Jag tror inte det är hon."
Hon var en god vän och tog med Alisa till bibelskolan.
Hon visste att Bethany låg i sin säng.
Hon kanske fick panik, men hon lämnade en bebis på sex månader.
Det var kallblodigt.
Fyra månader efter mordet ställdes Candy Montgomery inför rätta.
-Tänker ni erkänna eller neka? -Neka.
Det var inte förrän på rättegångens första dag-
-som alla blev varse Candys försvarsstrategi.
Don gick fram till juryn och sa:
"Nu ska ni få höra en fantastisk historia."
Sen berättade han för dem att Candy Montgomery dödade Betty Gore-
-med en yxa, men att det var självförsvar.
-Folk drog efter andan. -Vi tänkte: "Vad pratar du om?"
Hur hugger man nån 40 gånger och sen påstår att det är självförsvar?
2 00:34:11.880 -- 00:34:17.800 align:middle line:90% position:50% 200 personer satt i rätten och ville höra sensationella avslöjanden-
-under rättegången. De behövde inte vänta länge.
När försvarsadvokaten åberopade självförsvar-
-drog folk efter andan.
Ingen hade trott att de skulle åberopa självförsvar.
Att hugga nån 41 gånger är helt orimligt. Det är fruktansvärt.
Det blev dramatiskt eftersom åklagaren inte-
-pratade om lagen om självförsvar
Det föll honom aldrig in att det var vårt försvar.
Vi blev chockade. Betty var inte den som löste saker med våld.
Självförsvar? Vem skulle tro på det?
Efter några yxhugg, kan det inte ses som självförsvar längre.
41 gånger är mer än självförsvar.
När juryn hade satt sig, la åklagaren fram sin sakframställan i tre dagar.
Bland annat all teknisk bevisning.
Vi hade yxan, ett blodigt fingeravtryck-
-blodet på frysen... Vad behöver man mer?
Candy duschade, städade och gick ut genom dörren.
Hon åkte tillbaka till bibelskolan-
-där hon skulle umgås med barn, bland annat Alisa.
Hon hade just dödat mamman och åkte sen till bibelskolan.
Det kändes som utgången var given.
När det var försvarets tur kallade de Candy Montgomery som vittne.
Försvaret bad Candy berätta vad som hade hänt.
Hon sa att Betty hade konfronterat henne om affären med Allan.
Sen gick Betty ut i garaget och kom tillbaka med en yxa.
Sen knuffade Betty in henne i hobbyrummet-
-och sa att hon inte kunde få Allan.
Candy sa: "Jag vill inte ha honom. Det är slut."
Det gjorde saken ännu värre.
Efter det här rusade Betty fram mot Candy.
Betty svingade yxan och Candy försökte få tag i den.
Betty svingade, men missade. Yxan studsade på golvet-
-och skar upp Candys tå eftersom hon hade sandaler.
Sen tog Candy yxan från Betty och slog till henne.
Betty sjönk ned och Candy försökte rusa ut genom dörren.
Candy sa att varje gång hon försökte rusa ut-
-slängde Betty igen dörren, så hon inte kom ut.
Det var stekhett ute och en helt sjuk scen utspelade sig.
Det låter som en kass skräckfilm.
Vid nåt läge skrek Candy:
"Sluta, Betty! Sluta!" Då sa Betty "hyssj".
Det utlöste nåt hos Candy.
Candy började slå henne.
Candy tänkte: "Jag kan inte övermanna henne och inte ta mig ut."
Hon högg henne bokstavligt talat tills hon var för trött för att slå.
Candys vittnesmål verkade vara båg.
Varför skulle nån som åberopar självförsvar ta en dusch-
-städa och sen åka till bibelskolan? Varför inte ringa polisen?
Jag har alltid trott att Candy kom in i huset-
-trängde in Betty i ett hörn och sen dödade henne.
Vid korsförhöret försökte åklagaren hitta luckor i Candys utsaga-
-men hon vidhöll den.
Efter vittnesmålet kallade försvaret kyrkomedlemmar-
-som karaktärsvittnen och sen psykiatern dr Fason.
Vårt största problem skulle bli övervåldet i dådet.
Betty Gore fick så många hugg-
-att en normal person inte ser det som självförsvar.
Vi behövde en psykiater för att förklara det för oss.
Han sa att hon fick en dissociativ reaktion.
Hon angreps och adrenalinet pumpade. Hon försvarade sig.
Det blev som att se sig själv i en film.
Sen beskrev dr Fason hur han hypnotiserade Candy-
-och vad han fick veta om en djupt liggande utlösare.
Dr Fason lyckades avslöja en sak från Candys barndom-
-som hon inte mindes alls.
När hon var fyra år slängde hon en glasburk och fick splitter-
-i huvudet och började blöda. Hon skrek som fyraåringar plägar göra.
Mamman hyssjade åt henne-
-och sa: "Vad kommer folk att tro om de hör dig skrika?"
Dr Fason sa att Candy rent psykologiskt...
När Betty Gore, under kampen om yxan-
-hyssjade Candy, utlöste det det omedvetna minnet hos Candy-
-och gjorde henne rasande.
Jag köpte det inte och kunde inte tro att juryn skulle köpa det.
Efter en vecka var det dags för juryn att överlägga.
Vi hade väntat oss en lång överläggning-
-men juryn var klar på två timmar.
Hon frikändes eftersom det var självförsvar.
Domen lästes upp och hon blev frikänd.
Candy kramade min hand.
Hon kramade mig och rasade sen ihop i stolen.
Åskådarna drog efter andan eftersom de hade väntat sig en fällande dom.
Sen hörde man folk som skrek "mördare" och sånt.
Domaren bankade med klubban för att få alla att lämna salen.
På grund av åskådarnas fientlighet-
-ville vi bara lämna rätten och åka hem.
När domen lästes upp, blev det uppror i salen.
Ingen i rätten ansåg att domen var korrekt.
Jag tror inte ens att försvarsadvokaten gjorde det.
Vi kunde inte tro det. Det var förkrossande.
Det skipades ingen rättvisa för Betty.
-Anser du att domen var korrekt? -Stäng av den.
Jag tror att åklagaren trodde-
-att han skulle vinna hur lätt som helst.
Det utnyttjade Candy.
Candy kom undan med mord. Punkt slut.
Vi var överlyckliga och det kändes som ett korrekt domslut.
Efter rättegången försökte Candy Montgomery leva anonymt.
Efter rättegången flyttade Candy och Pat till Georgia.
Så småningom skilde de sig.
Hon började jobba som skolkurator.
Det faktum att hon blev kurator efter det hon hade gjort, är förbluffande.
Strax efter domen gifte Allan om sig-
-och det förekom ömsesidiga beskyllningar-
-mellan honom och Bettys familj i flera år efteråt.
Flickorna flyttade till oss i Kansas och uppfostrades av mina föräldrar.
Vi är stolta över dem. De är duktiga yrkesmänniskor-
-och har fina familjer. Vi ser deras barn som våra barnbarn.
Jag tänker på min syster nästan varje dag.
Det är svårt eftersom jag vet vilken fin människa och syster hon var.
Jag fortsätter berätta om det här, för Candy ska inte få nån ro.
Jag vill rikta ljuset mot henne, hennes handlingar och förflutna-
-så hon inte lurar fler.
Candy Montgomery svarade inte på vår intervjuförfrågan.
Översättning: Martin Andersson LinQ Media Group