Lyra! Lyra, hører du meg?
-Roger! -Lyra.
-Roger! -Lyra!
Bare si hvor du er, så finner jeg deg.
Dødsriket.
Hva er det?
Det er ingenting.
-Så hva vekket deg? -Jeg har sovet nok.
-Var det enda et mareritt? -Nei.
-Hva er det, da? -Bare for mye å tenke på.
Roger trenger oss. Jeg må til dødsriket og ordne opp.
Du mener "vi" må.
Uansett hva som skjer, er vi sammen.
Hjelp meg å forstå hva som skjedde.
Det var uventede krefter rundt jenta.
-Uventede krefter? -Mørke krefter.
Soldatene våre så gutten og jenta forsvinne i løse luften.
Jeg tror det vil kreve mer enn menneskekraft for å bli kvitt henne.
Det barnet kan ikke få leve.
Sir, fangen din er våken.
Utmerket.
-Litt av et syn å se deg slik. -Hallo, Asriel.
-Dette blir nok litt mer behagelig. -Ikke så behagelig.
-Du trenger ikke binde meg, Asriel. -Du er jo fangen min.
Du nyter dette, ikke sant? Du er fortsatt den samme.
Du kunne stått ved min side, vet du.
Du fikk valget på fjelltoppen. Du avviste meg.
Nei, ikke den samme. Enda mer smålig.
Jeg har ikke forandret meg. Jeg har gjort det jeg sa jeg skulle.
Men du... Du dro tilbake etter henne og mislyktes.
Er hun her?
Går du fortsatt med dette?
Nei, det er hun ikke.
-Hør på meg, hun er i fare. -Nei. Nei.
Hun er vår datter, og Magisteriet ønsker henne død.
De ønsker oss døde også.
Vet du hva de sier hun er?
-Vås. Religiøst vås. -Eva, Asriel.
-Hvordan kan vi ha skapt en ny Eva? -Heksene tror det samme.
Den hersens jenta skulle blitt på Jordan og lært å lyde.
Bråket hun har forårsaket, står ikke i forhold til hennes bragder.
Husk hvem du snakker med.
Jeg kjenner deg. Du mener ikke noe av det.
Du våger ikke å fortelle meg hva jeg mener.
Du har rett. Jeg mislyktes.
Og nå er du den eneste som kan hjelpe henne.
Jeg har noen hos henne.
-Hos Lyra? -Ja. En av våre beste.
Hun bringer henne hit når tiden er inne.
Så hun er trygg? Lover du at hun er trygg?
Æresord.
Den jenta har virkelig trollbundet deg, hva?
-Følg med. -Ja.
-Har det verste gitt seg? -Det føles sånn.
Det hun gjorde mot deg, er utilgivelig.
Du virker annerledes.
-Du også. -Du glor.
Jeg vet det. Jeg trodde ikke jeg fikk se deg igjen.
Takk for at du kom.
-Hvor lenge har du vært der? -Jeg har ikke gjemt meg.
-Hvorfor forfølger du oss? -Jeg er med i Asriels republikk.
Jeg er her for deg, jenta og kniven din.
Du bestemmer ikke her. Det gjør vi.
Lyra og jeg må snakke i fred.
Hvordan vet jeg at dere ikke stikker av?
-Stoler du ikke på oss? -Hva tror du?
Greit.
Om jeg ikke har den, kan jeg ikke bruke den.
Var det lurt? Hun kan stjele kniven.
-Den er ødelagt. -Hva? Hvordan?
-Da jeg skulle hente deg. -Da du var med mor?
Hun fikk meg til å tenke på min mor, og da knakk den.
Vinduet til din verden er åpent, men jeg tror vi står fast.
Dette kan hjelpe.
Det kommer stadig tilbake til meg.
Hva skjedde med deg? Jeg våknet, du var borte, og hun var der og...
-Jeg skulle ikke forlatt deg. Da... -Det er ikke det jeg sier.
-Jeg visste plutselig hvor han var. -Faren din? Fant du ham?
Så var han borte. Skutt av en soldat. Vet ikke hvorfor.
Så leit, Will.
Etter han døde, har jeg ikke gjort noe av det han ba meg om.
Må du virkelig dra?
Beklager. Jeg må videre.
-Her. Hold deg unna byveien. -Hva er dette?
Et kompass, en fakkel og andre nyttige ting.
Dere har vært veldig snille. Jeg skal være forsiktig.
Jeg har en idé. Jeg vet hvem som kan fikse kniven.
Jorek forstår metall. Kan noen fikse den, er det ham.
Vi kan gå gjennom vinduet, fikse den, og så...
Du vil neppe dette, men før far døde, sa han at kniven trengs i en krig.
Han ba meg ta kniven til Asriel.
Nei.
Kanskje Asriel angrer og gjorde en tabbe.
Det var det ikke, for Rogers lik var i et bur.
I et bur han lagde. Han drepte ham.
Han sa at mange verdeners skjebne hviler på meg.
Jeg har den eneste kniven som kan knuse Autoriteten. Jeg har et ansvar.
Å samarbeide med en morder? Nei!
-Jeg har noe viktigere å gjøre. -Hva er viktigere enn det?
Roger snakket til meg mens jeg sov.
Han sa hvor han var, og at han trengte hjelp, så vi må dit.
-Hvor? -Til dødsriket.
-Du får ikke folk tilbake fra døden. -Kniven din skjærer gjennom verdener.
-Du tror det er en verden? -Jeg har sett den.
Du kan prate med faren din. Si det du ville si.
-Nei. Dette er ikke et eventyr. -Så du velger ham?
Jeg velger ikke faren din, men min, for han døde før jeg kjente ham.
Jeg er bæreren, ikke du.
Det var ikke slik det skulle bli. Jeg reddet deg.
Jeg gjorde alt for å redde deg, selv om han ba meg la være.
Kanskje det er bedre å ikke reparere kniven.
Gutten er opprørt. Lyra presser ham til noe han ikke vil.
-Hun er sin mors datter. -Du stoler ikke på henne.
Men hun er også min. Fortell om kniven.
Når de trekker unna, krever jeg å få den.
Når du vet hvilken verden du er i, send koordinatene, så henter vi deg.
-Hold dem i stramme tøyler. -Er det sant? Du brakte henne hit?
Agent Salmakia, hold kontakten. Skulle jeg latt henne gå?
-Du skulle drept henne på stedet. -Hun er...utspekulert.
Hun har gjort mye galt, men hun er svært intelligent-
-og muligens på vår side. Vi kan bruke henne.
-En tillit så stor at hun er fanget. -Jeg stoler ikke på henne.
Derfor vil jeg ha rådets mening. Hun kan skjule noe.
Mine medsøstre ble torturert og drept av Coulter.
De var neppe de eneste. Det er ingenting å vurdere.
Ruta, jeg beklager tapet ditt. Men jeg vil at hun skal bli hørt.
Kan du gå med på det?
Hvor har du dratt?
Ikke tvil på deg selv.
Da gjør jeg det uten ham.
Lyra.
-Er det så vanskelig å beklage? -Hvorfor skulle jeg beklage?
Han kom etter deg, fant deg, sloss for deg, og så krangler du med ham.
Du har ikke alltid rett, vet du.
-Jeg beklager. -Du pleier ikke å beklage så lett.
Greit. Da beklager jeg ikke.
Jeg beklager også.
Jeg vil ikke krangle med deg.
Jorek er nær vinduet i min verden. Jeg sjekket med alethiometret.
Vi kan fikse kniven, så bestemmer du hva du vil.
-Jeg ombestemmer meg ikke. -Jeg ber deg ikke om det.
Det siste far ba meg om, var å ta kniven med til Asriel.
Jeg er takknemlig for at du kom til meg først.
Jeg måtte.
-Jeg kan ikke ta deg med dit du vil. -Det er greit.
-Jeg og Pan finner veien til Roger. -Hvordan kommer dere tilbake?
Bare ikke stol på ham. Det gjorde jeg.
Og angret på det.
Jeg har hørt nok. Du har løyet hele tiden!
-Kniven er ødelagt. -Slutt å angripe ham!
Gi meg én grunn til det.
Fordi Asriel trenger ham uskadd. Det er vel ham han vil ha?
Faren din hadde rett om deg. Du er ufordragelig.
Si at vi rømte. At du mistet kniven.
Og at mor ødela den, ikke Will. Vi er der når han trenger oss.
Er vi?
Dere kan vel fikse den?
Ikke med deg her. Vi kan ikke stole på deg.
Og om jeg nekter å dra?
Da lukker jeg det eneste åpne vinduet, så blir alle her.
Vi kan ikke styres av noen. Særlig Asriel.
Da har jeg intet valg.
Hva enn dere skal, gjør det fort. Denne krigen vil trenge oss alle.
I morgen tidlig går vi og finner Jorek.
Er de til meg?
-Du tilkalte meg, min herre? -Vennligst sett deg.
Hvorfor er jeg her?
Han ville at vi skulle treffe deg og bedømme.
-Bedømme hva? -Hvem du er.
Å, det er en rettssak.
Hva skjer om dere finner meg skyldig?
Blir jeg steinet? Er det ikke det dere gjør med ustyrlige kvinner?
Ikke spill offer. Det kler deg ikke.
Vi skal avgjøre om du har en plass i Den himmelske republikk.
-Skal du bli med i rådet, eller... -...forbli i den vindusløse cella?
-Hva vil dere vite? -Til hvilken nytte du kan være.
Hva vil du høre?
At jeg var min verdens første kvinne til å sitte til bords med lærde?
At min eksperimentering med Støv er lik Asriels?
Spør ham. Se om han vil bestride noe jeg har sagt.
-Jeg har ikke ordet her. -Så interessant, for det ser sånn ut.
-Du er Magisteriets agent. -Eksagent.
-Mens du var der, drepte du. -Jeg drepte hekser, ja.
Jeg myrdet. Jeg eksperimenterte på barn. Jeg har vært avskyelig.
Dere kan ikke dømme meg strengere enn jeg har gjort selv.
Men dere stiller ikke det viktige spørsmålet.
-Som er? -Hvorfor skulle jeg hjelpe dere?
-Fordi vi har nøklene til buret ditt. -Nei.
Fordi dere er de eneste jeg kan se, som kan beskytte barnet vårt.
Jeg har vært verdens verste mor.
Jeg tenkte ikke på henne på årevis.
Om jeg gjorde det, var det kun av skam over hennes fødsel.
-Ydmykelsen. -Latterlig!
Hvorfor var et barn født av vår kjærlighet en ydmykelse?
Et uekte barn og en drept ektemann.
Det er litt av en byrde å bære.
Og Magisteriet begynte å bli interessert i Støv, og barn og jeg...
Jeg var bekymret for henne.
Når de ønsker å styre oss, bruker de barna våre.
Jeg reddet henne fra Oblasjons- kommisjonen og da hun skulle kuttes.
Kommisjonen var din operasjon, kniven din oppfinnelse.
Så lett du kritiserer andre for det du selv gjør, lord Asriel Belacqua.
Jeg var ingen far, men jeg satte henne aldri i fare.
Og nå må du gjøre mer.
Magisteriet vil drepe henne med full seremoni og bønner-
-og klagesang, men de vil drepe henne.
Jeg kunne ikke redde henne, men du kan.
Gjør det, vær så snill. Det er alt jeg ber om, og jeg gjør hva du vil.
Hvorfor?
Fordi jeg er glad i henne, Ruta.
Jeg tror vi har hørt nok.
-Hva om Jorek ikke er der? -Han ville ikke dratt uten meg.
-Jeg skulle ha kommet alene. -Nei.
Vi trenger ikke å gå inn.
Går det bra?
Jeg vet det ikke var på ekte, men jeg våknet noen ganger, og hun holdt meg.
Jeg har aldri blitt holdt før.
Kom.
Nå har vi drøftet nok.
Om dere tviler på henne, er det nå dere må si det.
Det gjør jeg. Men hun er ikke den eneste jeg tviler på.
Hun er åpen om hva hun er. Det er mindre klart hva hun er for deg.
Om hun fristet deg, vet jeg ikke om du ville motstått.
Blir hun, kommandant?
Om vi holder øye med henne.
-Roke? -Hun blir så lenge hun er til nytte.
-Ruta? -Jeg liker Lyra.
Hun er viktig for heksene, så for hennes skyld er jeg enig.
Men sviker hun oss et eneste sekund, la meg få drepe henne.
Du skal få den æren. Før henne inn.
Marisa.
Du blir. Du får gå fritt i leiren. Prøver du å dra, blir du drept.
-Så snilt. -Kollegene mine tror du blir nyttig.
La oss håpe for din skyld at det stemmer. Slipp løs daimonen hennes.
Agent Salmakia, en av Rokes spioner, sier at Lyra reiser med en gutt.
Bæreren av en mektig kniv. Har du møtt ham?
-En kniv? -Det var det jeg sa. Hva vet du?
Will. Det er navnet hans.
Jeg har hatt gleden av å møte ham to ganger nå.
-Nei takk. -Han anser seg selv som en helt.
Men jeg syns han er uinteressant.
Og jeg hørte ikke noe om en kniv.
Jorek!
-Jeg har savnet deg, Lyra. -Jeg savnet deg også.
Du ble for å se om du kunne hjelpe.
-Og det kan du. -Hvordan?
Wills kniv knakk. Jeg må til døds- riket, og du er verdens beste smed.
Dødsriket er intet sted for de levende-
-og kniven skulle aldri blitt lagd.
Men den ble lagd. Og jeg er dens bærer.
Du har kanskje gode hensikter, men kniven har også en hensikt.
Kniven er min. Jeg forstår den.
Da ville du ikke brukt den til å skjære Lyra gjennom til det stedet.
-Jorek. -Lyra...
Kniven ble ødelagt fordi Will var i tvil. Han tvilte på veien sin.
-Har du aldri tvilt på deg selv? -Bjørner tviler ikke.
Du lyver. Da vi møttes, var du full fordi du ikke taklet å mislykkes.
Jeg forsto det ikke da, men jeg gjør det nå.
Tvil kommer når man bryr seg. Både hos bjørn og menneske.
Det er de verste menneskene som ikke tviler. Som mor og far.
Mennesker som Will er som du.
Gode mennesker tviler fordi de ikke vet hva som er rett vei.
Les instrumentet ditt, Lyra.
Spør det om du skal dra til dødsriket.
Jeg har aldri sett det så forvirret. Det snakker om balanse.
Men den er så skjør at den minste tanke kan vippe det en annen vei.
Da har du svaret ditt. Alethiometret syns det er uklokt.
-Så sa det "ja". -Ha! Fortsatt en sølvtunge.
Greit, jeg skal reparere kniven-
-men jeg liker ikke det du skal.
Dr. Cooper.
Takk for at du ville treffe meg.
-Hva ville du diskutere? -Du har en tjeneste å utføre.
Jeg er fascinert av energi.
Særlig det Asriel fikk til med kilden til energiutladningen på Svalbard.
Som jeg tror han oppnådde inspirert av din kutteteknologi.
Alt du får meg til å forstå om hva du gjorde med de barna, settes pris på.
Hvorfor vil du...?
Det som skjedde på stasjonen, var en moralsk og religiøs katastrofe.
Du ofret noe du ikke burde, uten at det var godt for noe.
Men du lærte. Dra nytte av den leksen.
En i teamet så at under daimon- kuttingen ble det frigjort energi.
-Hvor mye? -Det var kjettersk.
-Mest min kollegas arbeid. -Kan energien fra det offeret...
...bli anvendt som et nytt...våpen?
Du har de beste hodene i Genève til rådighet.
Og selvsagt, om det var noen tvil-
-får ikke du og teamet ditt forlate stedet før oppgaven er fullført.
Asriels eksplosjon brente et hull i himmelen. Vi bør ikke bygge noe...
Dr. Cooper.
Jeg kjemper for et nytt Eden...
...her på jorda.
Det gir meg en styrke jeg ikke ante jeg hadde.
Det er min oppgave.
Den var bestemt for meg. Og du må fortjene Autoritetens tilgivelse.
Ellers...river jeg det jeg trenger, fra deg.
Fatt mot, dr. Cooper.
Imponerende, ikke sant? Viljeskipet.
Å ja. Du lot deg alltid imponere av det han lagde.
Han vil neppe at du skal se så nøye på dem.
Han ga meg min frihet, Ruta.
Jeg prøver bare å forstå hva han har gjort her.
Så ens daimon driver det, og ens vilje styrer det, ikke sant?
Laben der disse oppbevares...
Hvor finner jeg den?
Salmakia tok endelig kontakt igjen.
Kniven er ødelagt. Den er nå helt ubrukelig.
Hvordan?
Den knakk da Lyras mor prøvde å ta den fra gutten.
-Få agenten din tilbake omgående. -Hun er på vei.
Og Mrs. Coulter lyver allerede.
Kommandant Roke er sint på deg. Du så visst kniven.
Og det var du som ødela den. Hvorfor sa du ikke det?
-Fordi det ikke ville hjelpe meg. -Jeg trodde deg.
Jeg trodde du endelig hadde funnet ærlighet.
Ærlighet er ikke noe man finner.
Man er enten ærlig eller ikke. Og ingen av oss er det.
Du vet at jeg må sette deg tilbake i cella nå.
-Du må ikke noe. -Jeg vil ikke.
Men vær klar over at jeg gjør det.
De tilber deg, ikke sant? Ogunwe, heksa, insektet.
Vil de bøye seg når du setter deg på tronen?
-Jeg prøver bare å beseire en. -Det fascinerer meg.
Du er så begeistret over egen makt at du har blitt det du forakter mest.
Jeg har oppgitt letingen etter Lyra.
Tilbakekalt agenten. Uten kniven har jeg ikke bruk for henne.
-Det kan du ikke. -Jo. Kampen min er for stor...
Hun er ikke min kamp. Hun kan ikke være Eva.
Jeg kjemper for å frigjøre oss fra disse undertrykkende eventyrene.
Men fra alle kanter hører jeg at datteren min er symbolet på skyld?
Jeg nekter å tro det.
Alt handler ikke om din tro. De tror det og handler deretter.
Jeg sitter ikke på en trone, men på jorda, bakken og møkka.
Jeg har viet livet til å kjempe en kamp som må vinnes.
Jeg har ofret så mye. Hva har du viet livet til?
Makt. Hvordan fikk du den? Ved å bli Magisteriets nådeløse agent.
Oppfinneren av grusomme maskiner som river barn i stykker.
Så kom en frekk drittunge med skitt under neglene, og henne elsker du.
Du klukker og bruser med fjærene som en hønemor.
Hvorfor kan du ikke bare være den jeg vil du skal være?
Fjern hendene dine.
Marisa, jeg gjør dette fordi Autoritetens makt er en løgn.
Han skapte ingenting. Ikke deg eller meg. Ingen av verdenene.
Han skapte bare institusjoner for å vekke frykt og utøve kontroll.
Visste du at han ikke engang hersker i himmelen lenger?
Riket styres av regenten Metatron.
En engel. Bare et annet individ, egentlig.
Bestemt på å fortsette sin mesters gode arbeid.
Det er derfor jeg kjemper.
Jeg tror deg ikke.
Det er en løgn.
Alt det fæle du har gjort i hans navn...
Og alt var en løgn.
Bli med meg. Jeg kan vise deg.
Så kan du se meg starte en krig.
Will, legg kniven i ilden.
Tvilrådighet ødela den. Bare besluttsomhet vil gjøre den ny.
Dette blir din oppgave like mye som min.
Hold den i ro i tankene.
Tenk på veien mot å gjøre kniven hel.
Fokuser på det som er viktig.
Se hva du har blitt...
...uten meg.
Nei! La ham være.
Fokuser tankene.
Du er en kriger.
Forstår du? Æsahættr valgte deg.
Var moren din like lett å bli kvitt?
Prøv igjen. Du må gå dypt inn i deg selv.
Finn det som betyr noe.
Lyra, flytt deg.
Will?
Hører du meg?
Will?
Jeg har gjort som du ba om. Nå må du bestemme veien du skal gå.
Hvis du ikke finner en vei ut av dødsriket, møtes vi aldri igjen.
Men hvis du gjør det, er du alltid velkommen på Svalbard.
Det samme gjelder deg, Will.
Dere er verdige hverandre.
Farvel, Lyra Sølvtunge.
Jeg håper vi møtes igjen en dag.
Hvem er han?
Kom hit. Stå her.
En engel?
-Hvordan? -Han falt ned fra himmelen...
...og rett i fanget mitt.
-Kan han snakke? -Han vil ikke. Men det er greit.
Han er vakker.
Alle er vakre.
Hvordan føles den?
Annerledes.
-Det gjorde noe med deg, ikke sant? -Da kniven ble smidd, så jeg ting.
Hva så du?
Jeg så...
Jeg så deg.
Jeg så deg og...
Baltamos.
-Jeg trodde du dro. -Jeg burde gjort det bedre. Beklager.
Men jeg har passet på deg.
-Er han... -Han er en engel.
-Jeg er Lyra. -Jeg vet det.
Du mistet den nesten for alltid.
Og nå, er du klar til å dra til lord Asriel? Han samler hærene sine.
Nei. Beklager, Baltamos. Jeg må dra til dødsriket.
Det er noen der som trenger vår hjelp. Lyras venn.
-Er dette kursen du må ta? -Ja.
Så følg stien.
Bli med oss.
Dødsriket kan ikke entres av engler.
Og min vei er en annen. Men jeg skal ikke være langt unna.
-Blir du med meg? -Ja. Jeg er ikke bare min fars sønn.
Mor sa alltid at om en venn trenger hjelp, må du hjelpe.
Takk.
Verdenene yrer av engleaktivitet.
Xaphanias opprørere samles i hopetall.
Som tidevannet før en stor havstorm.
Du sa du stolte på Asriel helt og fullt. Er det sant?
Det er farlig å tro at Xaphanias følgere tar parti med et menneske-
-mot en av sine egne.
Tror du de vender seg mot oss-
-fordi han har fanget en av Metatrons engler?
-Det kommer an på. -På hva?
Hva Asriel gjør med ham.
Du kjenner utvilsomt til legenden om Æsahættr.
Kniven som kan skjære gjennom verdener. Gjennom alt.
Dessverre er kniven nå ødelagt.
Den ble smidd av et menneske.
For ca. 300 år siden ved hjelp av rudimentær teknologi-
-mens folk i den verdenen fortsatt reiste rundt med hest og kjerre.
Ganske utrolig, egentlig. Poenget er at jeg kanskje aldri trengte kniven.
Denne kvinnen lagde en gang en innretning som kan kutte sjeler.
Jeg bruker samme teknologi til å sprenge gjennom verdener.
Sammen skal vi kutte deg i biter og sende deg tilbake til din herre.
Marisa, kan du lukke døra? Jeg vil begynne nå.
Kan du føle den, Alarbus? Energien.
Sånn kreativitet her i verdenene, og din art vil kvele den.
Jeg gjør ikke dette med glede. Jeg gjør det fordi du tvang meg.
-Du er en synder. -Jeg er foranderlig.
Jeg bebuder din arts ødeleggelse.
-Du vil få din dom. -Du blir ikke den som avsier den.
Isteden skal du gi min beskjed til Metatron.
Min beskjed til Metatron er dette: Jeg er her!
Marisa.
Marisa!
Marisa! Marisa!
-Soldater, vær klare til å skyte. -Ikke skyt.
Roke!
Kom deg inn i fartøyet. Bli med henne.
Farvel, Asriel.
Senk våpna. Hva driver du med?
Hun vil leke mor, så la henne. Jeg håper de er klare for henne.
Soldater, helomvending.
Marsj!
-Hva skal jeg se etter? -Det er endeløst.
Og flatt. Du kan føle døden der.
Si at dette er det rette å gjøre.
Jeg håper det er det rette å gjøre.
Det får duge.
Går det bra?
Det føles ikke som den bør komme gjennom.
Dette er den siste verdenen jeg finner. Det er ingenting bakom.
Er det her?
Det er her. Du fant det.
-Hvordan kan du være sikker? -Jeg så det i drømmen.
Det må være denne veien.
Vent. Dette føles ikke trygt.
Lyra, vent!
Tekst: Monica Moltubakk Iyuno