Unnskyld?
Er dette dødsriket?
Bare si hvor dere skal.
Det er som om de dras fremover av noe.
Pan, slutt med det.
Hva gjør han?
- Det var dette vi forventet. - Så hvor er alles daimoner?
Vi har vært i verdener uten før. Hopp opp i lomma nå.
Det er folk her som burde ha daimoner, men ikke har det.
Går det bra med ham?
Han har det bra.
Det virker ikke sånn.
- Har du sett det før? - Nei.
Er vi på feil sted?
Dette må være riktig. Det må være her. Kom.
Stopp der! Holdt!
Å, hallo.
Hyggelig å se deg igjen.
Si til kardinalen at Mrs. Coulter er tilbake.
Bra. Dette er bra.
Nei, nei. Stopp! Alle sammen, stopp.
Dere.
Ja, jeg snakker til dere. Dere er ikke døde.
Det var et uhell. Vi ble jaget av noen menn og endte opp her.
Om dere ikke er døde, er dere ikke velkomne.
Vi har reist langt. Jeg må finne vennen min før det er for sent.
Først ble du jaget av menn. Nå søker du vennskap?
Det finner du ikke her, løgner.
Gå til venteområde 32. Gi dem dette.
- Hvor lenge må vi vente? - Til dere dør, så klart.
Gå!
Hva står det?
Det må være her. Vi må finne vannet og krysse det.
Jeg håper ikke vi fikk varige skader etter vårt forrige møte.
Jeg prøvde bare å beskytte datteren min.
Du hadde så mye å si sist vi møttes. Alle slags vakre ord-
-om flukt og dumhet og tabber. Men alt var kardinalens ord.
- Rettspresidenten. - Hva behager?
Han er ikke kardinal, men rettspresident.
Og det var ikke hans ord, men mine.
Å ja. Jeg har sett besettelser som din.
Har du? Det tror jeg ikke du har.
- Jeg tror ikke du forstår tro. - Pater Gomez, du er veldig ung.
Trodde du ikke vi visste at du kom tilbake til oss?
Der du hører hjemme.
Det er vanskelig å bedømme hva Magisteriet vet og ikke vet.
Troen deres kommer alltid i veien.
- Hvem? - Pater Gomez. Jeg har med...
Det er meg, Hugh. Eller svarer du bare på "rettspresident" nå?
Kom igjen, slipp oss inn.
Kom.
Etter deg.
Mrs. Coulter.
Skal gutten bli?
Takk, pater Gomez.
Bra. Da er det bare oss to.
- Du er arrestert, selvsagt. - Så skuffende.
- For å ha skjult... - Unødvendig. Jeg kom for å hjelpe.
- Du hindret oss i å finne Eva. - Om du lar meg fullføre...
Jeg kom hit frivillig. Jeg rømte så snart jeg kunne fra Asriels festning.
Se på klærne mine, Hugh.
Og jeg tok med noe av hans teknologi, som dine lærde nok vil sikle over.
- Alt som betyr noe, er barnet. - Mitt barn.
Alethiometret var klar på hvem hun er, og hva hun kan føre med seg.
Skader du deg fortsatt?
Jeg gjorde deg til kardinal. For å fortjene din tillit.
- Til gjengjeld har du forrådt meg. - Har jeg forrådt deg?
- Hun er synden! - Nei.
Hun er potensialet til det, og jeg visste det og hadde en løsning.
Å beskytte henne til faren var over. Så kom du og ødela alt!
Hvilken fare trodde du at du beskyttet henne fra?
Eden falt. Ikke da Eva ble skapt, men da hun ble fristet.
Et sted der ute fins det en frister. En slange.
Og jeg måtte hindre dem i å møtes.
Jeg hadde henne. Jeg hadde gutten. Jeg hadde alt.
Så sendte du soldater og skremte dem vekk.
Jeg antar Fra Pavel fortalte deg om en kniv.
Et våpen så mektig at det kan drepe Autoriteten selv.
Jeg ødela den kniven.
Det var jeg som temmet den.
Så ikke undervurder det jeg fortsatt kan gjøre for deg.
Stol på mine råd igjen.
Fokuser på kampene som må utkjempes. Overlat Lyra og fristelsen til meg.
Leter Asriel fortsatt etter jenta?
Hun interesserte ham aldri noe særlig.
Kniven fengslet ham. Men nå som den er ødelagt-
-ser han bare krigen sin.
Og måten han kjemper på, Hugh, er... skremmende.
Jeg tror jeg så ham drepe en engel rett foran meg.
En engel?
Kom det en engel til Asriel?
Ja.
- Og han ville skade noe sånt? - Han vil skade alt som står i veien.
Han har blitt gal. Det var derfor jeg kom, Hugh.
- For å gi deg det jeg kunne. - Så du er med oss i kampen?
Mot Asriel?
Mot Støv?
Tviler du på meg?
Noen ganger er din hengivenhet vanskelig å lese, Marisa.
Du har mine tanker, min kropp og min sjel.
Og jeg takker Autoriteten selv-
-for at du leder Magisteriet, og ikke kardinal Sturrock.
Han kunne aldri motstå fristelser. Mens du...
Din avholdenhet er fantastisk.
Husk hva vi gjorde sammen. Våre liv er sammenflettet.
Papirer?
Gå til venteområde 507.
- Enda et venteområde? - Ikke enda et, nei. Venteområde 507.
- Fem-null-sju. Det er det viktige. - Hvor er det?
Bare spør. Alle venter, akkurat som dere.
Papirer?
- God kveld. - Til deg. En forsoningsgave.
Hva er det? Kan det brettes ut til et bur?
Det var slik vi fant deg.
En vennlig gave.
Virkelig?
- Mor... - Hun var bare glad for å hjelpe.
Klart hun var.
Hun var alltid så yndig.
Hallo, Mrs. Coulter.
Det er problemet med insekter. De er overalt.
Jeg er ditt minste problem.
- Var det han som sendte deg? - Ja, jeg fulgte deg i Viljeskipet.
- Kom du for å spionere eller hjelpe? - Hva er planen din?
Så du kan røpe alt til Asriel? Nei takk.
Jeg kan ikke. Magnetittresonatoren ble skadet under flukten din.
Interessant. Så det er du som trenger meg.
Du vil drepe dem før de dreper Lyra.
Og om de dreper deg først? Du våger livet veldig lett.
Hva vet du om dette stedet?
Hva har du sett?
Kom igjen, du har ikke noe valg.
Uten meg har du intet Viljeskip, og da kan du ikke returnere til Asriel.
- Hva har du sett? - Jeg har fulgt etter pater Gomez.
Han virker særlig interessert i ett rom.
Skal vi fortsette å gå? Det føles som vi bør fortsette å gå.
- De glor, ikke sant? - Ja, de glor uten å si noe.
Det føles som en skrekkfilm.
- Hvorfor se en film som skremmer deg? - Godt poeng.
- Jeg likte den med bjørnen. - Hvem er dere?
Vi er reisende.
- Vi skal til dødsriket. - Ja. Vi er på samme vei.
Vi vet ikke hva vi gjør, og du virker en smule vennlig.
Vi trenger å vite hva reglene er her.
Ok, dere kan komme inn.
Takk.
Så...
- Presenter dere. - Hei, jeg er Lyra. Dette er Will.
Vi skal forstyrre minst mulig, men vi ser etter en venn i dødsriket.
Vi vet ikke om dette er det, eller hvordan vi kommer dit.
Om noen kan fortelle oss noe, settes det pris på.
- Hvorfor sa ikke døden hvor de skal? - Larissa, de kom for å be om hjelp.
- Det trengs ikke. Spør døden deres. - Vi har ingen, for vi er ikke døde.
Ok. Sett dere.
Dere er heller ikke døde, hva? Alle i venteområdet.
Vår død svever i nærheten og veileder oss.
Vi ville ønsket den velkommen. Vi er klare, men...
- Den er ikke klar til å ta oss ennå. - Hva er en død?
De vet ingenting.
Alle har sin død. Den følger dem overalt. Hele livet.
- Er ikke det skummelt? - Nei da, kjære. Det er naturlig.
Fra det øyeblikket du blir født, kommer døden inn i verden med deg.
Og det er din død som tar deg ut. Det er kjærlighet i det.
- Kan du se vår død? - Nei, kjære. Bare vår egen.
Når man er klar, sier de at den er vakker.
Døden din sier: "Rolig nå."
"Rolig, barn. Bli med meg." Og du blir med den.
Til båten og båtmannen.
Det var det jeg så i drømmen. Det er dit vi må gå.
- Du kommer ikke dit uten døden din. - Si hvor det er, så går vi.
Vi vet ikke hvor det er-
-eller hva som er på den andre siden, for ingen har vendt tilbake.
Man kan bare krysse vannet-
-og dra til dødsriket sammen med ens egen død.
Inviter dem til dere, vennlig og vennskapelig.
Da kommer de.
Frokost.
Jeg trenger ikke frokost. Jeg må be.
Hvor er kapellet i dette citadellet?
Mrs. Coulter, du skulle bli på rommet ditt.
Nei, jeg må i kapellet og angre mine synder.
Du kan be på rommet ditt like lett som i et kapell.
Autoriteten taler høyest til meg i sitt eget hus.
Om du vil i kapellet, må du gå i den avsatte tiden.
Å, pokker. Virkelig? Men nå som jeg er her, kan jeg vel se meg rundt?
Nei, de er ikke så interessante.
- Om du ikke slutter... - Hva gjør du da?
- Jeg skaffer støtte. - Bra.
Alle trenger støtte.
Gå, da.
- Morn. - Morn.
Dr. Cooper.
Så fantastisk og uventet at du fortsatt er ansatt! Faktisk...
Så fantastisk å se deg i live. Jeg er redd jeg antok at du ikke var det.
Hugh MacPhail plukker opp alle de beste jeg vraket. Nå...
- Hva jobber vi med her? - Dette er forbudt område.
Dr. Cooper. Du var alltid så snill mot meg.
Jeg ser ingen grunn til at du slutter nå.
Du var alltid snill tilbake.
Og kardinalen... rettspresidenten og jeg skjuler ikke noe for hverandre.
Du trenger ikke bekymre deg.
Dette er vel et slags resonanskammer?
Interessant.
Du brukte noe av designet for daimon- giljotinen. Faktisk mer enn bare noe.
Hvorfor jobber du fortsatt med det?
Og... dette.
Hva måler det? Det måler noe som lar det...
Dr. Cooper...
Lager du en bombe?
- Du forstår ikke. - Jo, det gjør jeg.
Dens retningsgiver på et vis. Hva bestemmer retningen?
- Autoriteten... - Det er ikke sant, er det vel?
De er her. For meg. Ikke deg. Men det visste du.
For en fascinerende situasjon vi befinner oss i.
Gomez.
Lyra, hva gjør du?
Hun sa vi må invitere døden vår. Om jeg får hodet-
-i samme tilstand som når jeg leser alethiometret, kan den komme.
Vær forsiktig.
Vent. Kan vi snakke om dette?
- Om hva? Vi har bestemt oss. - Jeg vet det, men å påkalle døden?
- Vet du hva det betyr? - Nei, men vi har reist så langt.
- Kanskje dette ikke er det rette. - Men vi gjør det.
- Det var det vi kom for. - Det er ikke for sent å snu.
Med kniven finner vi veien hjem.
- Du er på min side. - Jeg trodde jeg var ved din side.
Ingen av dere forstår det. Jeg fikk aldri sagt farvel til Roger.
Jeg fikk aldri beklaget.
Jeg vil bare gjøre ting best mulig. Om jeg så må dø i forsøket.
Lyra.
Hun er her.
- Du er døden min. - Ja.
- Er du her for å hente meg? - Du ønsket meg, jeg kom.
- Jeg må prate med henne alene. - Jeg ser ikke hvem du prater med.
Selvsagt ikke. Hun er min.
Følg meg.
Jeg kommer tilbake. Ikke vær redd.
Autoritet... takk for at du besvarer mine bønner.
For at du ga meg det jeg trenger for å vinne krigen.
Bare med din kjærlighet-
-og din veiledning... vil jeg finne styrke til å gjøre det som må gjøres.
For å lede oss til frelse.
Følg ham.
Håret. Er vi sikre på at det er barnets?
Fra Pavel er sikker.
Er det nok av det, dr. Cooper?
Dette holder.
- Hvor snart kan det være klart? - Om noen dager.
Takk, pater Gomez. Det var alt.
Er du sikker på at når den skytes ut, finner bomben jenta?
Hvert individ er unikt. Det er koder i oss. Anbariske pulser.
Vi bruker dem til å sikte inn innretningen.
Håret, hvor det enn er, vil ønske å bli helt.
Det blir nådeløst i sin jakt.
- Samme hvor jenta er. - Samme hvilken verden hun er i...
Tilgi mitt kjetteri. ...vil bomben finne Lyra.
Er du fortsatt her?
Du bare dukker opp og forsvinner.
Jeg er alltid her. Jeg har fulgt deg hele livet ditt.
Jeg er en trofast venn som har vært hos deg hvert øyeblikk av ditt liv.
Som kjenner deg bedre enn noen.
Det er ikke sant.
- Som kjenner deg bedre enn du selv. - Vi må inngå en avtale.
Jeg vet ikke om jeg kan inngå en avtale.
Jeg vet at jeg ikke er død, men jeg må til dødsriket.
Jeg må treffe noen der og komme meg tilbake.
Vil du hjelpe meg?
Med tiden, barn, vil du komme til dødsriket uten noen innsats.
Uten risiko. En trygg og rolig reise.
Det er ingen grunn til å haste dit.
Men jeg må.
Will også. Vi ble begge fratatt folk for tidlig og trenger å skvære opp.
Alle ønsker de kunne snakke igjen med de som er borte.
Hvorfor skal det være noe unntak for deg?
Fordi... hvis du har vært med meg hele livet-
-visste du at spørsmålet ville komme.
Og om du virkelig har vært med meg, vet du svaret på det.
Jeg har fulgt deg. Jeg har sett valgene dine.
Så du ham dø? Roger, dø?
Det gjorde jeg.
Jeg vil ikke være eksepsjonell.
Kanskje jeg ville det før.
Foreldrene mine bryr seg kun om det.
Jeg vil bare være god. Jeg vil bare hjelpe noen.
Og Roger trenger meg. Jeg var ikke der sist han trengte meg.
Se på meg.
Se i hjertet mitt.
Hjelp meg.
Jeg skal være guiden din, Lyra Sølvtunge.
Jeg skal vise deg veien inn. Men når du er der...
Den andre siden er ikke mitt sted.
Så skal du ut igjen, må du klare det selv.
God morgen.
Vent. Vent!
Du er tilbake.
- Er hun fortsatt... - I nærheten? Ja.
Hva sa hun? Kan hun se min død?
- Du kan ikke se hans død, kan du? - Nei. Og ikke han heller.
Du kan ikke se døden din før du er klar. Før tiden er inne.
Bare du kan se din død. Når tiden er inne.
Min død vil føre oss til vannet. Om du er klar.
- Er jeg klar? - Jeg håper det. Jeg trenger det.
Du tar meg til de beste stedene. Vet du det?
Skål.
Hva annet er det igjen å gjøre?
Du kom for å beskytte henne, men ga dem lunten til en bombe.
Arroganse.
Ren arroganse. Jeg undervurderte dem.
Vi må dra. Tilbake til Asriel. Når han vet hva de gjør...
Hva da?
Han kan...
Han vil gripe inn.
Vil han?
Du har rett.
Jeg kom for å drepe dem før de dreper henne.
- Og jeg lar dem ikke få en ny sjanse. - Vi har alt stoppet bomben deres.
- Vi må dra tilbake. - Nei.
For de vil finne en annen måte, så en annen og en annen.
Dette må ta slutt nå.
Vi må finne Viljeskipet.
Hva skal du gjøre?
Ødelegge.
Du går saktere for hvert steg, vet du det?
- Du kan ennå ombestemme deg. - Jeg vil ikke.
Mor pleide å si: "Ingenting er fast før du fester det."
Du må ikke bli med. Jeg kan gå alene.
Jeg lette ikke i måneder etter deg for å ta farvel utenfor helvete.
Jeg tror ikke det er helvete. Det ligner litt, men er det ikke.
Jeg vil være sikker på at du er sikker.
- Iblant glemmer vi grunnen til ting. - Jeg vet hvordan jeg kom hit.
Hva om vi ikke kommer tilbake?
Da har vi dødd mens vi gjorde noe viktig.
Følg meg.
Fort.
Stopp der! Hei!
- Holdt! - Stopp der!
Denne veien.
Viljeskipet er rett frem.
Hun er her!
Trodde du ikke du ble overvåket?
- Du har ikke noe valg, Marisa. - Du vil fortsatt drepe henne.
- Uansett hva jeg gjør. - Angående det... Jeg har intet valg.
Da har jeg en erklæring.
Jeg vil stilles for retten for drapet på kardinal Sturrock.
Et drap jeg konspirerte om med deres rettspresident.
En mann som synder med hvert fiber av kroppen.
- Løgner. - Du vet at jeg snakker sant.
Og jeg vil si det samme for konsistorialretten.
Du har ingen rettigheter her! Du er en flokse som vil ha det du ikke har.
Mannen din ble drept av elskeren din, den kjetterske Asriel.
Og ditt uekte barn ble forlatt til hun ble selve synden.
Jeg har endret meg, men ikke du, Hugh. Du må stoppes.
Hvem er denne "Hugh"? Jeg er din rettspresident.
Du skal tiltale meg som rettspresident-
-eller Deres Nåde.
- Er det forstått? - Unnskyld?
Er det her lojaliteten deres ligger? Ikke hos den der oppe?
Ikke hos sannhet, men hos makt?
- Du skuffer meg, pater Gomez. - Få henne ut.
Nei, du kan ikke gjøre dette. Kaller du deg selv from?
Hva tror du Autoriteten syns om deg nå?
En mann av hat omgitt av hatere som tilber deg. Prestesvin!
- Stopp kjeften hennes! - Motbydelige svin...
Det er sånn du egentlig er. En ulogisk, emosjonell kvinne.
Hvorfor skulle noen stole på deg? Du kan knapt si en ordentlig setning.
Men for en skjønnhet. En ekte, fristende skjønnhet.
Nå skal jeg gi din skjønnhet det den alltid har manglet.
Ynde.
Jeg vet ikke hvordan du tok håret fra oss. Men du tok ikke alt.
Vi har igjen nok til våre formål.
Og når vi kutter daimonen din...
...blir du kulen som dreper Lyra Belacqua.
Og den som redder oss alle fra synd.
Før henne ned i kjelleren. Og bring daimonen hennes til meg.
God kveld. Jeg er glad for å ha dere her.
Legg igjen alle eiendeler og kom om bord.
Vil han forstå?
- Vi trenger skyss over vannet. - Beklager.
- Den ene av dere kan ikke bli med. - Bare én?
- Nei, det er... - Vi må følge reglene.
En plage, men nødvendig. Ingen overfart. Ikke for ham.
- Men han er meg. - Skal du dra, må han bli.
Jeg tror ikke du forstår. Hvis vi skilles, dør vi.
Men er det ikke det du vil?
Dette er ikke riktig. Jeg etterlater jo ikke en del av meg.
Jo, det må du så absolutt.
Hun er uheldig eller heldig som kan se og snakke med det hun må forlate.
Du vet det ikke før du er på vannet, og da, heldigvis eller uheldigvis-
-er det for sent for deg å gjøre noe med det.
Men dere må alle etterlate den delen av dere her. Reglene er klare.
- Vi går om bord. Ikke vær redd. - Du hører ikke etter. Vi får ikke.
...for å underholde dere på veien.
Hør her. Han kan bli med. Han passer inn overalt.
Vi har alltid reist sammen. Ingen har hatt problemer med det.
I så fall blir båten her.
- Er det sånn den virker? Jeg kan dra. - Bare jeg kan dra båten.
Beklager.
Vi kan ikke skilles. Vi kan ikke.
Pan. Nei! Pan!
- Du risikerer alt. - Når får hun se ham igjen?
- Det får hun ikke. - Hvordan vet du dette er det rette?
- Kommer vi tilbake samme vei? - Jeg har ført millioner over.
Ingen har kommet tilbake.
Det skal vi.
Du kjenner ikke Lyra eller meg, men vi finner en måte. En annen måte.
Så vær så snill, båtmann. La henne ta med daimonen.
Det er ikke en regel du kan bryte. Det er en lov.
- Som denne. - Vi kan ikke gjøre dette, Lyra.
Jeg kan ikke snu hånda og få vannet til å fly oppover.
Ei heller ta hennes daimon til dødsriket.
Du må nok gjøre et unntak denne gangen.
Hvor lenge tror du jeg har skysset folk?
Om noe kunne skade meg, ville det ikke skjedd alt?
Tror du at de jeg skysser, blir gladelig med?
De kjemper, gråter, bestikker, truer og slåss! Ingenting virker.
Jeg syns det hjelper å være blid og medgjørlig.
Jeg er begge deler. Jeg oppfordrer dere til å være det samme.
Hvordan kan du være sikker på at dette er riktig?
Jeg beklager. Virkelig. Men skal hun bli med, blir det alene.
- Jeg vil ikke forlate deg her. - Vi kan fortsatt snu.
- Jeg kan ikke droppe dette. - Det kan du, Lyra.
Hva med Roger og Sal? De fikk aldri vokse opp.
Men det er ikke Roger og Sal, er det? Roger er død, og Sal er borte.
Og det blir ikke Lyra og Pan. Du etterlater meg her alene.
Hva skal jeg gjøre?
- Men drømmene våre... - Jeg hadde ikke de drømmene.
De var dine. Jeg ville ikke hit.
Dette er ditt valg.
- Men vi er sammen. - Ikke om du gjør dette.
Vær så snill. Jeg kan ikke svikte Roger.
Det er min feil at han er død, og han trenger meg.
Jeg trenger deg også. Hvorfor forstår du ikke det?
- Hvor skal jeg dra? - Jeg finner deg.
Ok? Jeg drar til dødsriket og kommer tilbake og finner deg.
Jeg forlater deg ikke. Ok? Jeg forlater deg ikke.
Ikke for alltid. Will og jeg finner en vei ut herfra og drar til Asriel.
Du må også komme deg dit, men jeg må gjøre dette.
Da har du bestemt deg.
- Du valgte Roger foran meg. - Nei, Pan. Ikke gjør dette.
Vær så snill.
Det fins ingen annen måte. Jeg må.
Jeg elsker deg.
Bare dra.
Hjertet mitt.
Tekst: Monica Moltubakk Iyuno