- Hva er dere? - Engler.
Du må spille slangen.
Du har forberedt deg på dette så lenge du har levd.
Redd jenta og gutten.
Skynd deg.
Hva er det jeg gjør?
Følger en snakkende elefant.
Hva?
Seriøst?
Det er du.
Atal.
Mary.
Det må vel være en grunn til at jeg er her, Atal?
"SPILLE SLANGEN"?
Frøkapsler.
De er fra trærne. De er veldig glatte.
Olje.
Trærne dør. Sraf drar.
Trær. Sraf.
Lage.
Falle.
Tror det kommer fra de store trærne...
For hver dag blir det mindre Sraf.
MINDRE OG MINDRE SRAF
Jeg har hørt deg og de andre snakke om Sraf. Hva er Sraf?
Uten Sraf sover vi.
Chunil. Sove.
Jeg? Sover jeg?
Nei, Mary, vi trenger det for å leve.
Jeg har sett flere døde frøkapsler.
Trenger dere ikke oljen de produserer?
Oljen er sentrum for våre tanker og følelser. Den gir oss Sraf.
Hvordan kan jeg...
Lære... Lære å hjelpe dere?
For å hjelpe må du lære å se Sraf.
Mary, det er grunnen til at du er her.
Hvordan føles det å være så langt unna ham? Fra Pan.
Som en jernhånd griper hjertet mitt og drar det ut mellom ribbeina mine.
Det er psykisk også, ikke sant?
Som om en privat, hemmelig ting dras ut i det åpne.
Ja.
Du har alltid sagt at jeg må ha en daimon, men jeg trodde deg ikke.
Nå føles det som jeg har kjent henne hele livet.
Kanskje hun er hos Pan nå.
Du... Vi skal tilbake til daimonene våre. Det vet jeg.
Vi har kniven. Og vi har hverandre.
Og av en eller annen grunn stoler jeg på deg.
- Hvor mye lenger? - Så lenge det tar.
Tiden gjør som den vil her nede.
- Ikke vær redde. - Jeg er ikke redd.
Jeg har hatt krigere, snikmordere og krigsgeneraler om bord.
Alle sier det samme.
Ingen kom tilbake.
Beklager, mine damer og herrer. Lykke til, da.
- Skal du bare forlate oss her? - Jeg kommer ikke lenger, er jeg redd.
Takk.
Vent. Hvis daimonen min fortsatt er på brygga, kan du gi ham en beskjed?
Jeg kan si deg nå at det er han ikke.
Hvordan vet vi hvor...
Ingen vei tilbake, antar jeg.
Ingen vei tilbake.
Jeg spiser ikke den møkka, og tvinger du meg, biter jeg av deg fingrene.
Jeg tviler ikke et øyeblikk.
Jeg trodde du ilte til Asriel med nyheten om min ydmykelse.
Han ville kanskje likt ydmykelsen, men ikke at du skal dø.
Ikke jeg heller.
Dr. Cooper gjør klar bomben.
Jeg har nok gift til å felle vaktene utenfor cella, men ikke mer enn det.
- Hvordan virker hun? Dr. Cooper? - Redd.
Det virker som hun handler mot sin vilje.
- Vi blir her. - Bomben er klar.
Lyras hår er i et kammer inni den. De vil skille deg fra daimonen din!
Bra.
Det er ikke lagd av stein.
Det er lagd av folks ting.
Lyra.
De døde.
Lever dere?
Ja. Vi er på besøk.
Dere burde ikke kommet. Dra tilbake mens dere kan.
- Hvorfor gjemte dere dere? - De liker ikke at vi snakker sammen.
Hvem?
De lytter.
Jeg trenger deres hjelp. Jeg leter etter noen. Roger Parslow.
Jeg må advare deg. Han vil kanskje ikke treffe deg.
- Er du fra en verden med daimoner? - Ja.
- Daimonen min heter Pan. - Min het Sandling.
Han trodde han ville bli en fugl-
-men jeg håpte ikke det, for jeg likte pelsen hans.
Castor pleide å legge seg i hånda mi og sove.
Min het Mattepan.
- Hei, kan du hjelpe oss? - Kanskje.
Vær forsiktig. De vil tiltrekke seg oppmerksomhet.
Å røre en annens daimon er vel forbudt?
Hvordan våger du å komme inn uanmeldt?
Må jeg minne deg om hvem du skal lyde?
Jeg lyder Autoriteten.
Kom deg vekk, og aldri utfordre meg igjen.
De må ha vært her lenge.
- Ender alle som kommer hit, opp sånn? - Leter du også etter noen?
Jeg bare spør.
Da jeg først kom hit, lette jeg etter noen. Søsteren min.
- Fant du henne aldri? - Jeg ga opp ganske fort.
Du etterlot søsteren din helt alene.
Jeg må gå tilbake.
- Nei, vi trenger deg. - Jeg beklager.
Lyra.
- Hallo? - Lyra.
Lyra.
Will?
- Lyra. - Lyra.
Pan.
Pan! Du burde ikke være her.
Det var det du ville.
Hvordan kom du...
Lyra!
Unnskyld meg? Unnskyld meg!
- Hvor ble du av? - Du etterlot meg for å dø.
Ikke si det. Du vet hvorfor jeg måtte.
Jeg har alltid visst innerst inne hvor egoistisk du er.
Tror du virkelig at du er her for Roger? Du har alt drept ham.
Du kom for din skyld. For å lindre skyldfølelsen. For å spille helt.
Dette er ikke på ekte. Du er ikke på ekte. Will!
Will!
Lyra!
Hva det enn sa, så var det ikke sant. Du er et godt menneske.
Dette stedet er forferdelig.
Det kan ikke være her.
Det må da være et annet sted.
Det kan ikke være her alle havner for alltid.
Roger.
Roger!
Roger?
Roger.
Det er meg.
Jeg vet det.
Roger helsikes Parslow.
Det er bestevennen din.
- Du kom. - Du trengte meg.
Jeg har forandret meg. Veldig mye.
Du har forandret deg også.
Jeg savnet deg.
Jeg er så lei for alt.
Jeg burde latt deg dra med gøynerne og barna.
Jeg skulle ikke tatt deg med til Asriel. Da hadde du ikke vært her.
Det var ikke din feil. Jeg ville bli med.
Jeg ønsker ting var annerledes.
Jeg er Will.
Roger, du kan ikke bli her.
Hør her...
- Jeg skal få alle ut herfra. - Det er ikke mulig.
Det er det. Det må det være. Det dere må holde ut her, er ikke riktig.
Hør her.
Da du ikke kom... mistet jeg alt håp. For alltid.
Beklager.
Vær så snill. Det kan bli oss igjen. Du og jeg...
Slutt! Tror du jeg vil tilbake til den virkelige verden? Sånn?
- Lyra. - Det er ingenting du kan si.
- Vi kan fortsatt hjelpe ham. - Men han har rett.
Vi vet ikke hva som vil skje med ham om vi drar. Det er en elendig idé.
Du sa det er fælt her. At ingen burde være her. Det er som et fengsel.
- Det er verre enn et fengsel. - Så du bare gir dem opp?
Ikke slutt å følge instinktene dine. Vi må prøve. Du lovte Pan.
- Lag et vindu. - Til hvor?
Hvor som helst. Vi må ut herfra. Jeg drar Roger gjennom om jeg må.
Ok.
Hva?
- Hva er i veien? - Den virker ikke.
Jeg føler bare stein.
Hva slags knivbærer kan ikke bruke sin egen kniv?
En som ledes av et uvitende barn.
Hva slags sønn forlater sin egen mor?
Vi skal gi henne mareritt.
Vi skal skrike til henne når hun sover.
Du har ødelagt livet til-
-alle du er glad i.
Du kom hit for din egen skyld. For å føle deg spesiell.
Om bare Will aldri hadde møtt deg.
Hør på hva jeg sier til deg.
Hør på meg. Hør på meg. Hør.
- Hør. - Nei!
De er borte.
Hvordan?
Jeg bare trodde jeg kunne.
Jeg tenkte på oss og alt vi har vært gjennom.
Jeg lot dem ikke påvirke meg.
Kniven virker ikke her fordi det er for langt nede. Vi må høyere opp.
Deres Nåde.
Vær så snill. Jeg vet noe som kan vise min anger.
Ved hans nåde og din storslagenhet vil Eva bli felt.
Men hva med slangen?
Fra Pavel mener hun er i en annen verden.
Hvem vet hva hun kan stelle i stand? Hva om jeg sporer henne opp?
La meg gjøre det, jeg ber deg.
Du får oppgaven for å gjøre bot.
Rettspresident, det blir mitt livs største ære.
Jeg skal gjengjelde din tillit.
Nå... Nå.
Nå.
Jeg trenger en linse.
Har det!
Det er Støv. Sraf er Støv.
Endelig ser du det. Se fra treet.
Det drar.
Atal!
Jeg forstår.
Beklager, jeg forstår nå.
Du prøvde å fortelle meg... at trærne dør.
Og det gjør vi også.
Hva husker du om Jordan?
Du husker det, vel?
Jordan er borte.
Det kan det ikke være. Jeg ser det tydelig.
Hver krik og krok, hver hemmelige gang.
Vi kjenner stedet ut og inn.
Husker du da vi snek oss ned i vinkjelleren og ble dekket av støv?
Vet ikke hvordan vi kom oss inn.
Lyra, kan du vente?
Vi hadde vaktmesternøkkelen.
Ja.
Vi fant den gamle flasken med tokaier.
- Den luktet fælt. - Smakte fælt òg.
Vi lo i timevis.
Vi ville ikke sluppet unna med det om vi hadde foreldre.
Og taket.
Taket.
Vi var så høyt oppe der.
- Husker du kornkråka med brukket fot? - Ja. Vi helbredet den.
Lyra. De ønsker å høre.
Jeg lurer på hva hun vil si.
Jeg heter Lyra. Jeg kom for å finne vennen min.
Hans død var urettferdig, så han burde ikke vært her.
Det jeg ikke visste, var at ingen av dere burde vært her.
Dette er ikke livet etter døden, men en fangeleir.
Hei, folkens, jeg heter Will.
Jeg har en kniv som kan skjære gjennom verdener.
Om dere blir med oss, håper jeg at den kan få dere ut herfra.
Jeg kan ikke love noe, men vil prøve.
Jeg vet dere er redde, men vi kan komme oss ut.
- Hva skjer med oss om vi drar? - Jeg vet ikke.
Du vet ikke om jeg får se sønnen min igjen?
Det vet vi ikke før det skjer. Jeg vil ikke lyve eller late som.
Men her inne er det bare tanker. Der ute er ekte ting viktige.
Tror du de skapningene lar oss dra?
Da vi levde, sa de at når vi dør, kommer vi til himmelen.
Derfor ga så mange av oss livet vårt og tilbrakte år i bønn og stillhet-
-mens all gleden i livet gikk tapt rundt oss.
Jeg blåser i hva som skjer med oss når vi drar. Alt er bedre enn dette.
Der er hun. Jenta.
Lyra.
Hva sa du i sted?
- De historiene, hva var de? - De handlet om verden utenfor.
Husker du livet ditt før?
Alt forsvinner.
Kan du fortelle oss historier så vi også kan huske? Ekte ting?
Ok. Jeg bodde på et sted kalt Jordan-kollegiet med Roger.
Med vakre bygninger og høye tårn som så ut som de kunne nå himmelen.
Det hadde fantastiske gjemmesteder. Vi kappløp.
Gjennom kjøkkenet, ned trappa, opp på taket.
- Jeg vant hver gang. - Nei. Du jukset hver gang.
Hva mer...?
Og jeg møtte Will. Han lagde omelett til meg, som jeg ikke ante hva var.
- Så jeg lagde en til ham. - Men hun lot skallene være i.
- Og Jorek. - Panserbjørnen.
Han har klør så store som hånda di. De er storslagne.
Han hadde mistet rustningen, men alethiometret hjalp oss å finne den.
Vi dro til bjørnenes palass...
Er det virkelig sånn det skal ende mellom deg og meg?
Hva tror du vil skje etter dette?
Tror du virkelig at ting blir bedre?
Dette er ikke Autoritetens ønske. Det vet du.
Det er ønskene til en svak og farlig mann.
Om han er villig til å drepe meg, tenk hva han kan gjøre med deg.
Da vi skapte denne teknologien sammen-
-trodde du at du gjorde det rette.
Det gjorde vi alle.
Men vi tok feil.
Dette må ta slutt.
Jeg kan knapt tro at dagen er kommet, dr. Cooper.
Du forstår ikke denne teknologien, Hugh.
Du kommer til å sprenge vekk Magisteriet og alle i det.
Tvert imot. Ideen vår er utsøkt enkel.
- Atskillelse av menneske og daimon... - Ikke forklar min teknologi for meg.
Den er utviklet siden ditt opprinnelige design.
Bomben vår har en styringsmekanisme.
Vi bruker din datters hårlokk til å finne henne-
-og ødelegge henne på stedet.
Alt i løpet av et øyeblikk.
Den har en guddommelig presisjon og kraft.
Det er et utsøkt eksempel på Autoritetens hensikt.
Det er vakkert i all sin orden.
Du har mistet vettet. Du er syk.
Jeg fraråder deg å kjempe imot. Dø frivillig...
- ...og det kan bli din frelse. - Tror du virkelig det?
- At Han bestemte alt dette? - Autoriteten har ikke forlatt deg.
Du har fortsatt tid til å angre. La meg gi deg din siste velsignelse.
Hold... hendene dine unna meg.
Det er for mye blod på dem.
Start prosessen.
Via Jorek møtte jeg min venn Lee, aeronauten.
Jeg husker min første ballongtur.
Vi fløy så høyt at vinden presset mot huden.
Om du så over kanten, ble du svimmel. Men du følte deg trygg med Scoresby.
Han er den første voksne jeg har stolt på.
Historiene dine har fått oss til å føle oss levende igjen.
Jeg husker nå-
-hvordan det var å ha en varm kropp og sanser.
Jeg blir med deg.
Vi blir med deg.
Kom igjen. Gjør meg til et spøkelse.
Hva er navnet ditt? Du må ha et.
Ikke noe navn.
La oss gå. Og husk historiene deres.
Jeg tror ikke de kan skade oss om vi holder fast ved det som er ekte.
Unnskyld meg. Slipp meg forbi.
Lyra?
Lyra!
Du lever.
Du lever. Der lurte du meg sannelig.
Lee. Du...
- Det er ikke så ille som det ser ut. - Hvordan...?
En ivrig skytter hadde flaks. Det var over før det begynte. Jeg lover.
- Det går bra. Vi er sammen nå. - Bare en liten stund.
Du hører ikke hjemme her.
Og det ryktes at en gal unge har en plan om å få oss ut herfra.
Dette er min venn Will. Dette er Lee.
- Ballongføreren. - Godt å se deg, gutt.
Will skal få oss ut herfra.
Med denne, håper jeg.
Du fant knivbæreren. Du kom sjamanen i forkjøpet.
Lyra Sølvtunge... Da jeg trodde du ikke kunne forbløffe meg mer.
Vi må høyere opp for å skjære oss ut.
Gå i forveien. Jeg samler etternølerne. Jeg tar dere igjen.
Folkens, følg dama. Følg gutten med kniven.
Vil dere ut herfra? Se himmelen igjen?
Gå den veien. Følg gutten med kniven. Kom igjen!
Knel for Autoriteten, Alarbus.
Jeg har nyheter, regent.
Hvilke nyheter kan være av interesse for meg?
Jeg ble fanget.
Av mennesker. Den jordiske lord Asriel har dannet en republikk.
Han bruker teknologi for å utfordre deg.
- Fortsett. - De kan manipulere Støv.
Og Asriel snakket om en ny knivbærer.
Den kniven betyr ingenting for meg.
Bæreren er en gutt.
Han har ikke blitt korrumpert av makten, som bærerne før ham.
Så...
...kanskje det er på tide å sende de dødelige en advarsel.
Du kan spy ut din lære for å forsvare et barnedrap. Det endrer ingenting.
Du tilber en løgn.
Om hun bare hadde blitt hos oss-
-og viet livet til Autoriteten, som hun ville før-
-ville hun nå vært på vei til riket.
- Du og andre som deg blir aldri fri. - ...et slør av korrupsjon og tårer...
Magisteriet er en institusjon som frykter det det ikke forstår.
- ...vanæren ved barnet. - Og den vender seg mot sine egne.
Vær rask i din søte vrede.
Vær mektig i din hevn.
Jeg vil ikke være med på dette.
Hindrer du meg, dr. Cooper?
Jeg vil ikke skade henne.
Nei!
Lyra...
O Autoritet, verdens frelser.
Lys ditt evige lys på oss.
Hvorfor virker det ikke?
Nøkkelen!
Tror dere at Støv kan gjøre dere til guder?
La oss se hvordan dere klarer dere uten.
Tekst: Monica Moltubakk Iyuno