- Vad är ni för nåt? - Änglar.
Du måste spela ormens roll.
Du har förberett dig för detta i hela ditt liv.
Rädda flickan och pojken.
Skynda dig.
Vad håller jag på med?
Jag följer efter en talande elefant.
Vad...?
Allvarligt?
Det är du.
Atal.
Mary.
Jag måste vara här av en anledning, eller hur, Atal?
"SPELA ORMENS ROLL"?
Frökapsel.
De kommer från träden. De är väldigt... oljiga.
Olja.
Träden dör. Sraf ger sig av.
"Träd. Sraf."
"Arbeta, göra, skapa."
"Falla."
KOMMER NOG FRÅN DE STORA TRÄDEN...
Det blir mindre och mindre Sraf för varje dag.
Jag har hört dig och de andra prata om Sraf.
Vad är Sraf?
Utan Sraf sover vi.
Chunil. Sova.
Jag? Sover jag?
Nej, Mary, vi behöver det för att leva.
Jag har sett ännu fler döda frökapslar.
Behöver ni inte oljan från dem?
Oljan är navet för våra tankar och känslor.
Den ger oss Sraf.
Hur kan jag...?
Lära mig?
Lära mig att hjälpa er?
För att hjälpa oss måste du lära dig att se Sraf.
Mary... Det är därför du har kommit hit.
Hur känns det att vara så långt ifrån honom? Från Pan.
Som om mitt hjärta är i ett järngrepp-
-och håller på att slitas ut ur bröstkorgen.
Visst är det psykiskt också?
Som om nåt privat och hemligt har blivit blottat?
Ja.
Du sa ju att jag måste ha en dæmon, men jag trodde dig aldrig.
Nu känns det som om jag har känt henne hela livet.
Hon kanske är med Pan nu.
Du... Vi kommer att hitta tillbaka till våra dæmoner. Det vet jag.
Vi har kniven. Och vi har varandra.
Och av nån anledning litar jag på dig.
- Hur länge till dröjer det? - Så länge som krävs.
Tiden gör som den vill här nere.
- Var inte rädda. - Jag är inte rädd.
Jag har färjat krigare, lönnmördare och generaler-
-som alla har sagt samma sak.
Ingen kommer tillbaka.
Jag ber om ursäkt. Lycka till, då.
- Ska du bara lämna oss här? - Jag kommer tyvärr inte längre.
Tack.
Vänta. Om min dæmon är kvar, kan du ge honom ett meddelande?
Det är han garanterat inte.
Hur vet vi var...?
Ingen återvändo, antar jag.
Ingen återvändo.
Jag äter inte den där ruttna maten-
-och försöker du tvinga mig biter jag fingrarna av dig.
Det tvivlar jag inte en sekund på.
Har inte du kilat hem till Asriel och berättat om min förnedring?
Även om den kanske skulle glädja honom-
-tror jag inte att Asriel vill att ni dör. Inte jag heller.
Dr Cooper färdigställer bomben.
Jag har nog med gift till vakterna utanför cellen, men inte mer än så.
- Hur verkar hon? Dr Cooper? - Rädd.
Hon verkar handla mot sin vilja.
- Vi stannar här. - Men bomben är klar.
Lyras hår är i en kammare inuti den.
De tänker skilja er från er dæmon!
Bra.
Det är inte sten.
Det är folks ägodelar.
Lyra!
De döda.
Lever ni?
Ja. Vi är besökare.
Ni borde inte ha kommit hit.
- Återvänd medan ni kan. - Varför gömde ni er?
De gillar inte att vi pratar med varandra.
Vilka?
De lyssnar.
Jag behöver er hjälp. Jag letar efter nån. Roger Parslow.
Jag måste varna dig. Han kanske inte vill träffa dig.
Kommer du från en värld med dæmoner?
Ja.
Min dæmon heter Pan.
Min hette Sandling.
Han trodde att han skulle bli en fågel-
-men det ville inte jag, för jag tyckte om att han var lurvig.
Min Castor brukade krypa ihop i min hand och somna.
Min hette Mattepan.
Snälla, kan du hjälpa oss?
Kanske.
Var försiktiga. De kommer att dra till sig uppmärksamhet.
Att röra vid en annans dæmon är väl förbjudet?
Hur vågar ni komma in oanmäld?
Behöver jag påminna er om vem ni lyder under?
Jag lyder under Auktoriteten.
Försvinn ur min åsyn och ifrågasätt mig aldrig igen.
De måste ha varit här länge.
Blir alla som kommer hit som de?
Letar du också efter nån?
Jag undrade bara.
Jag letade också efter nån i början. Min syster.
- Hittade du henne inte? - Jag gav upp ganska snabbt.
Du lämnade din syster helt ensam.
- Jag måste gå tillbaka. - Nej, vänta! Vi behöver dig.
Förlåt.
Lyra.
Hallå?
- Lyra? - Lyra!
Will?
Lyra!
Pan. Pan!
- Du ska inte vara här. - Det var ju det här du ville.
Hur...?
Lyra!
Ursäkta. Ursäkta!
- Vart tog du vägen? - Du lämnade mig att dö.
Säg inte så. Du vet varför jag var tvungen.
Innerst inne har jag alltid vetat hur självisk du är.
Tror du verkligen att du är här för Rogers skull?
Du har redan dödat honom.
Du kom hit för din skull.
För att lindra dina skuldkänslor. För att spela hjälte.
Det här är inte verkligt. Du är inte verklig. - Will!
Will!
Lyra!
Vad den än sa, så var det inte sant. Du är god.
Det här stället är hemskt.
Det här kan väl inte vara slutet?
Det måste finnas nåt annat ställe.
Det kan inte vara här alla hamnar, för evigt.
Roger.
Roger!
Roger?
Roger.
Det är jag.
Jag vet.
Roger Parslow, för tusan.
Det är din bästa vän.
Du kom.
Du behövde mig.
Jag har förändrats. Oerhört mycket.
Du har också förändrats.
Jag har saknat dig.
Jag är hemskt ledsen för allt.
Jag borde ha låtit dig följa med gyptierna och barnen.
Jag borde inte ha tagit med dig till Asriel.
Vore det inte för mig hade du inte varit här.
Det var inte ditt fel. Jag ville följa med dig.
Men jag önskar att allt vore annorlunda.
Jag heter Will.
Du kan inte stanna här, Roger.
Du! Jag ska få ut alla härifrån, på riktigt.
Det går inte.
Jo, det måste gå.
Det ni får genomlida här är inte okej.
Lyssna...
När du inte kom...
...tappade jag allt hopp. För alltid.
Förlåt.
Snälla. Det kan bli vi igen. Du och jag...
Sluta! Tror du att jag vill tillbaka till den verkliga världen? Så här?
- Lyra! - Försök inte ens.
Vi kan fortfarande hjälpa honom.
Men han har rätt. Vi vet inte vad som händer med honom om vi tar med honom.
Det är en usel idé.
Du sa att det var hemskt här och att ingen borde vara här.
Det är som ett fängelse.
- Det är värre än ett fängelse. - Ska du bara lämna dem här, då?
Sluta inte följa dina instinkter. Vi måste försöka. Du lovade Pan.
Gör ett fönster.
- Vart? - Vart som helst.
Vi måste härifrån. Jag släpar med mig Roger om jag måste.
Okej.
Va?
- Vad är det? - Det funkar inte.
Jag känner bara sten.
Vilken sorts knivbärare kan inte använda sin egen kniv?
En som leds av ett okunnigt barn!
Vilken son överger sin egen mor?
Vi ska ge henne mardrömmar!
Vi ska skrika åt henne när hon sover.
Du har förstört livet för alla som du nånsin har älskat.
Du är här för din egen skull. För att få känna dig speciell.
Will borde aldrig ha träffat dig.
Lyssna på mina ord.
- Lyssna. - Lyssna...
Lyssna!
Nej!
De är borta nu.
Hur?
Jag trodde bara på att jag kunde.
Jag tänkte på oss och allt vi har gått igenom.
Jag släppte inte in dem.
Kniven fungerar inte på det här djupet.
Vi måste ta oss högre upp.
Ers nåd. Jag ber er.
Jag har tänkt ut hur jag kan visa min ånger.
Genom Hans nåd och er briljans kommer Eva att förgöras.
Men vad gör vi åt ormen?
Fra Pavel har slutit sig till att hon är i en annan värld.
Vem vet vilket fördärv hon kan ställa till med?
Jag skulle kunna leta upp henne.
Låt mig göra det, jag ber er.
Detta blir er botgöring.
Det blir mitt livs ära, fader ordförande.
Er tillit kommer att löna sig.
"Nu..."
"Nu."
Jag behöver en lins.
Jag har den!
Det är Stoft. Sraf är Stoft.
Till slut kan du se.
Titta uppifrån trädet.
Det försvinner.
Atal! Jag förstår.
Förlåt mig, nu förstår jag.
Du försökte berätta...
Träden dör.
Vi också.
Vad minns du om Jordan?
Du minns det väl?
Jordan är borta.
Nej, då. Jag ser det klart och tydligt.
Varje skrymsle och vrå, varje hemlig korridor.
Vi kan stället utan och innan.
Minns du när vi smög ner i vinkällaren?
Vi fick spindelnät och damm överallt.
Hur tog vi oss ens in?
Vänta, Lyra!
Vi hade portvaktens nyckel.
Visst, ja.
Och så hittade vi den där uråldriga tokajern.
- Den luktade hemskt. - Smakade hemskt också.
Vi skrattade i flera timmar.
Det hade vi inte kommit undan med om vi hade haft föräldrar.
Och taket.
Taket...
Man var så högt uppe.
Minns du råkan som hade brutit benet?
Ja, vi tog hand om den tills den blev frisk.
Lyra. De vill lyssna.
Undrar vad hon ska säga nu.
Jag heter Lyra. Jag kom hit för att hitta min vän.
Det kändes orättvist att han dog och hamnade här.
Och nu vet jag att ingen av er borde ha hamnat här.
Det här är inte livet efter döden, utan ett fångläger.
Hej, jag heter Will.
Jag har en kniv som kan skära genom världar.
Om ni följer med oss hoppas jag att jag kan få ut er härifrån.
Jag kan inte lova nåt, men jag ska försöka.
Jag vet att ni är rädda, men vi kan ta oss härifrån.
Vad händer med oss då?
- Jag vet inte. - Vet du inte?
Om jag får återse min son eller inte?
Det går inte att veta på förhand. Jag tänker inte ljuga eller låtsas.
Men här inne finns bara tankar.
Där ute spelar verkliga saker roll.
Skulle de där varelserna bara släppa iväg oss?
När vi levde sas det att vi skulle komma till himlen när vi dog.
Därför var vi många som gav upp våra liv för böner och tystnad-
-medan all livsglädje gick till spillo.
Jag bryr mig inte om vad som händer med oss.
Jag väljer vad som helst framför det här.
Där är hon! Flickan!
Lyra!
Lyra.
Vad var det du pratade om förut?
Vad var det för historier?
De handlade om världen utanför.
Minns du ditt tidigare liv?
Alla minnen bleknar bort.
Kan du berätta några historier? Så att vi också kan minnas?
Om verkliga saker?
Okej. Förr bodde jag och Roger på ett ställe som hette Jordan College.
Husen där var jättevackra och det fanns höga torn-
-som såg ut att nå ända upp till himlen.
Det fanns fantastiska gömställen.
- Vi brukade tävla. - Genom köket, nerför trappan...
...och upp på taket igen.
- Jag vann jämt. - Inte alls!
Du fuskade jämt.
Få tänka...
Sen träffade jag Will. Han lagade omelett. Jag visste inte vad det var.
Sen ville jag laga det åt honom.
Det var kul, för hon lät skalen vara kvar.
- Och Iorek. - Pansarbjörnen.
Hans klor är stora som en hand. Han är magnifik.
Han hade förlorat sin rustning.
Men med alethiometerns hjälp fick han igen den.
Vi åkte till palatset...
Ska det verkligen sluta så här mellan oss två?
Vad tror ni händer efter det här?
Tror ni verkligen att allt kommer att bli bättre?
Detta är inte Auktoritetens vilja. Det vet ni.
Det är en svag och farlig mans vilja.
Om han är beredd att döda mig, tänk då på vad han kan göra med er.
När vi utvecklade den här tekniken-
-trodde ni att ni gjorde det rätta.
Det trodde vi alla.
Men vi hade fel.
Detta måste få ett slut.
Jag kan knappt tro att dagen har kommit, dr Cooper.
Du förstår dig inte på tekniken, Hugh.
Hela Magisteriet kommer att flyga i luften.
Tvärtom.
Vår uppfinning är elegant i sin enkelhet.
- Att skilja människa från dæmon... - Förklara inte min teknik för mig.
Den har utvecklats något sen din ursprungliga design.
Vår bomb är utrustad med en styrmekanism.
Vi ska använda din dotters hårlock för att hitta henne-
-och förinta henne på plats. Allt sker på ett ögonblick.
Det görs med gudomlig precision och kraft.
Ett fullkomligt utsökt prov på Auktoritetens skapelse.
Så vackert i sin ordning.
Du har blivit galen. Du är sjuk!
Kämpa inte emot.
Gör detta frivilligt, så kan det bli din räddning.
Tror du verkligen det?
Att allt detta är Hans vilja?
Auktoriteten har inte övergett dig, Marisa.
Du hinner fortfarande göra bot.
Låt mig ge dig din sista välsignelse.
Rör... mig inte.
Du har för mycket blod på händerna.
Påbörja processen.
Genom Iorek träffade jag min vän Lee, aeronauten.
Jag minns första gången jag flög med hans ballong.
Det var så högt att vinden tryckte mot huden.
Om man tittade över kanten blev man yr.
Men man kände sig trygg med mr Scoresby.
Han är den första vuxna som jag har litat på.
Dina berättelser har fått oss att känna oss levande igen.
Nu minns jag-
-hur det kändes att vara varm i kroppen och förnimma saker.
Jag följer med.
Vi. Vi följer med.
Varsågod. Gör mig till ett spöke.
Vad heter du? Du måste väl ha ett namn?
Inget namn.
Kom nu. Tänk på era berättelser.
De kan nog inte skada oss om vi håller fast vid verkligheten.
Ursäkta mig, ursäkta. Släpp fram mig.
Lyra?
Lyra!
Du lever.
Du lever! Där fick du mig allt.
Lee! Du...
Ja, men det är inte så farligt.
- Hur...? - Nån uppspelt gevärsskytt hade tur.
Det var över innan det började. Jag lovar.
Det är okej. Vi är tillsammans nu.
Bara ett litet tag. Du hör inte hemma här.
Och det ryktas att nån galen unge har en plan för att få ut oss.
Det här är min vän Will. Det här är Lee.
- Ballongföraren! - Fint att se dig, grabben.
Will ska få ut oss härifrån.
Med den här, hoppas jag.
Hittade du knivbäraren? Du hann före shamanen.
Lyra Silvertunga, du slutar visst aldrig att förbluffa mig.
Vi måste högre upp om jag ska kunna använda kniven.
Gå före ni. Det är några som sölar där bak. Jag skyndar på dem lite.
Hör upp! Följ efter tjejen! Följ efter killen med kniven!
Vill ni komma härifrån? Vill ni se himlen igen?
Kom igen, då! Ditåt! Följ efter killen med kniven!
Sätt fart!
Fall på knä inför Auktoriteten, Alarbus.
Jag kommer med bud, Regent.
Vilket bud tror du skulle intressera mig?
Jag tillfångatogs... av människor.
Den dödlige, lord Asriel, har grundat en republik.
Han utnyttjar teknologi i ett försök att utmana dig.
- Fortsätt. - De förmår kontrollera Stoft...
...och Asriel talade om en ny knivbärare.
Kniven har ingen betydelse för mig.
Bäraren är en pojke.
Han har inte korrumperats av knivens kraft som bärarna före honom.
I så fall...
...är det måhända dags att sända en varning till de dödliga.
Du kan fortsätta spy ut din lära för att försvara barnamord.
Men det förändrar ingenting.
Ni dyrkar en lögn!
Om hon bara hade stannat hos oss-
-och vigt sitt liv åt Auktoriteten, så som hon en gång avsåg-
-skulle hon nu vara på väg mot Himmelriket.
Ni och andra som ni blir aldrig fria!
Genom en slöja av fördärv och tårar...
Magisteriet är en institution som fruktar det den inte förstår!
...det befläckade barnet...
Och den förråder sina egna!
Var snar i din ljuva vrede.
Var mäktig i din hämnd.
Jag tänker inte vara delaktig i detta.
Står ni i vägen för mig, dr Cooper?
Jag tänker inte skada henne.
Nej!
Lyra.
Vår Auktoritet, jordens frälsare...
...låt ditt eviga ljus skina på oss.
Varför händer inget?
Nyckeln!
Tror ni att Stoft kan göra er till gudar?
Låt oss då se hur ni klarar er utan det.
Text: Hanna Måhl Åsberg Iyuno