I begynnelsen fikk mennesket Støv i gave.
Det stimulerte dets sinn og frigjorde dets vilje.
Men den frie viljen har korrumpert menneskene.
Støv skal dras inn i evig mørke igjen.
Det som ble gitt, skal tas tilbake.
Mrs. Coulter? Hva skjedde...?
Fortell meg om datteren min overlevde.
Nå.
Hun er...
...i mørket.
Hva sier det?
Lyra?
Lyra? Lyra! Lyra!
Støvmålingene svinger.
Nei, nei, nei.
Stelmaria, nå skjer det. Alarbus har levert beskjeden vår.
Det er hun.
Du er tilbake. Så bra. Kom og se på dette.
Husker du separatorkammeret-
-og dets effekt på vår venn, den innesperra engelen?
Dets evne til å trekke til seg og fange Støv for alltid.
Denne avgrunnen er mye av det samme, men i en helt uventet størrelse.
Vi vil kunne bruke den.
Hun er død, Asriel.
Lyra er død.
Vil du vite hvordan din datter døde, eller helst fikle med lekene dine?
Hvis det du sier, er sant, er det veldig leit.
Men det jeg gjør her, er ytterst viktig. Det vil endre alt.
- Hvordan? Hvordan vil det endre noe? - Jeg kan ikke høre det nå.
Jo! Magisteriet lagde en bombe som ville treffe Lyra ved hjelp av DNA.
I natt prøvde vi å deaktivere den. Lord Roke døde i forsøket.
- Du må ikke klandre deg selv... - Tro meg, jeg klandrer ikke meg selv.
Jeg kjenner den teknologien. Jeg skapte den.
Jeg hindret den i å detonere.
Men en lysstråle traff separator- kammeret og utløserknappen.
Og sendte bomben rett mot Lyra. Engleaktig lys.
Metatrons svar på ditt krigsrop.
Hadde ikke du tirret ham, ville Lyra vært i live.
Forstår du?
Du tok datteren min fra meg. Og jeg vil aldri tilgi deg.
Lyra... Våkne.
Våkne!
Vær så snill å våkne.
Går det bra?
- Jeg tror det. - Hva var det?
Du burde ikke gå ned dit.
- Det er ingenting å bekymre seg for. - Asriel, dette er dumdristig.
Asriel!
Støv.
Vi må stoppe dette for å lokke Sraf tilbake.
Før strømmet det jevnt og sakte, men nå flommer det.
Det strømmer ut av denne verdenen-
-og inn i en slags... tomhet.
Trærne strakte seg liksom mot oss. Som for å holde strømmen tilbake.
Uten Sraf vil ingen av oss overleve.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Vi trenger tid.
Noe nytt fra Sergei?
Han undersøker området. Jeg har tilkalt Serafina.
Ok. Vi stabiliserer området nå.
- Ruta? - Det er Sergei. Han har vondt.
Han hører meg ikke.
- Bli hos ham. - Jeg kan ikke stoppe ham.
- Mørket drar ham inn. - Å nei.
- Du kan kjempe imot. - Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke.
Yambe-Akka. Yambe-Akka.
Nei...
- Lee? - Lyra!
Alt bra? Det var litt av en eksplosjon.
Tror du det var de skapningene?
Nei, det var noe mye kraftigere. Noe jeg aldri før har sett.
Er det fordi vi er her? Er det vår feil?
Vi kan ikke bli her. Vi må videre. Vi må få folk ut herfra.
Denne veien!
- Lyra! Det går oppover. - Fremover og oppover, folkens!
- Er du uskadd? - Ja, og du?
Ja.
Den eksplosjonen raserte stedet.
Lyra! Hei, Lyra!
- Det er ikke så langt. Vi kan hoppe. - Kan de klare det?
De kan om de må.
Hva skjer om vi faller?
Nei, stopp.
Folk følger oss fordi de tror vi vet hvor vi skal. De tror jeg får oss ut.
Men hva om vi er fanget her fordi jeg ikke kan bruke kniven?
Se på meg. Se på meg. Hei. Hei.
Det går bra. Vi skal komme oss ut.
Det er bare denne kløften. Jeg føler det også. Se på meg.
Se her.
- Min tur. Jeg klarer det. - Jeg òg.
Kommer du? Will?
- Asriel! - Ogunwe, nå skjer det.
Avgrunnen er en krigshandling.
Rutas daimon, Sergei, ble dratt inn i den fordi han er av Støv.
- Det er engler også. - Hør her.
Du har bedt oss ha blind tro på deg mens du avviser all vår tro.
- Og nå er dronning Ruta død. - Jeg kan se forbi tapet. Åpne øynene.
Dette er ikke et tilbakeslag, men en gave.
Holdt! Stopp der! Stopp der!
- Trekk unna! - Hvem er du?
Serafina Pekkala av Enaresjø-klanen. Hva skjedde med min søster?
- Ikke skyt. - Dronning Serafina Pekkala.
Velkommen til republikken. Ruta Skadi var en alliert-
-og verdifull ressurs i vårt opprør.
Jeg hørte henne rope på sin død.
Hun følte nærværet av et stort mørke. Så var hun borte. Beklager.
Men jeg... Jeg føler henne fortsatt her.
Jeg beklager å si at det som hendte Ruta, ikke var døden, men noe verre.
Avgrunnen der ute er en rift i multiverset-
-som suger alt Støv dypt ned i tomrommet mellom verdenene.
Jeg så at daimonen Sergei falt inni, og jeg tror-
-at ingen skapning, kjøtt eller Støv, noensinne kommer ut av dets mørke.
Så hun finner aldri fred?
En del av sjelen hennes faller for alltid. Nei...
For alltid i limbo.
Jeg så kløften da jeg fløy hit.
Den gikk gjennom alle verdener jeg krysset.
- Du gjorde dette. - Nei.
Din arroganse lekte med krefter du ikke begriper!
Senk våpna! Jeg er i din vold. Gjør som du vil med meg. Men vit...
...at tapet av dronning Ruta Skadi gjør like vondt for meg som deg.
Vi tror det er Metatrons verk. Hans svar på vår provokasjon.
Han vet om oss nå. Han vil ta meg.
Om du ønsker hevn for din søster, er det ved min side du finner den.
- Skabbete utøy. - Vi har sett verre.
Da vi befridde barna fra Bolvangar og vi tre og Jorek klemte oss inn i...
- ...Lees ballong og fløy vekk. - Jorek er en panserbjørn.
Jeg har møtt ham. Men jeg kan ikke se ham for meg i en ballong.
Og ikke en hvilken som helst ballong. Det var en sann skjønnhet.
- Det var hun. - Roger, du var livredd for å fly.
Det var jeg ikke. Bare da bergskrømta angrep.
Det var midt på natta. Roger og jeg sov.
- Jeg holdt faktisk vakt. - Plutselig var de vesena overalt.
- Lee skjøt dem, Jorek brølte... - Og du falt ut.
Har jeg fortalt om den sprø sjamanen som lagde baconsmørbrød til meg?
Kommandant Ogunwe, hvor er... Viljeskipet?
Jeg er klar til å dra.
Jeg kan ikke la deg dra uten rådets bifall.
Kom an. La oss ikke late som.
Den eneste stemmen som teller her, er Asriels.
Og han handler kun ut fra egen interesse. Du burde gjøre det samme.
Jeg er ikke som dere to. Jeg er her for noe annet enn min egen interesse.
Hva har skjedd?
Lyra er død.
Så leit. Asriel har ikke fortalt meg det.
Gir du meg fartøyet eller ikke?
Asriel tok det og fløy nordover. Beklager.
Kom.
Kom!
Hvor skal du...
Du ser etter faren din.
- Hvilken sjanse har vi? - Vi fant dem.
Og trodde det var umulig.
Jeg vil være sikker på at han finner veien ut før vi drar til Asriel.
Vi kan sende en beskjed bakover. Spre ordet. Hva heter han?
John Parry.
John Parry? John Parry...
Jopari. En mann med mange navn. Han fortalte meg om deg.
- Du er sjamanens sønn. - Kjenner du ham?
Ja, jeg kjenner ham. Han var vrien å finne.
Jeg fikk igler på ræva i forsøket, men det var verdt det.
Vi kan kanskje tilkalle ham.
Jeg lover ingenting, men det er verdt forsøket. Gå i forveien, dere.
Er du sikker på dette?
Han vil høre på fornuft.
Kong Jorek...
Jeg er ubevæpnet. Å drepe meg vil være dårlig sportsånd.
Det er trist å se skaden arbeidet mitt har påført landet ditt.
Bjørnene mine sulter fordi du blåste et hull i himmelen!
Kong Jorek, det blir verre om krigen min ikke blir vunnet.
Gi meg én grunn til å ikke drepe deg!
- Lyra Sølvtunge! - Hvorfor snakker du til meg om henne?
Du ga henne et nytt navn.
Du elsket henne. Fortell meg om henne.
Hun er alt du ikke er.
Kanskje jeg burde kjent henne bedre.
Men hun er borte. Og dreper du meg nå, blir hun aldri hevnet.
Du forstår ikke. Lyra dro til dødsriket.
- Døds... - Ja.
Men hun gikk inn i live.
- Hvordan kom hun seg inn dit? - Kniven.
- Kniven ble ødelagt. - Jeg fikset den.
- Hun gikk etter sin venn Roger. - Kjøkkengutten.
- Enda en grunn til å drepe deg! - Vent, vent!
Om vi dømmes av Autoriteten og sendes til himmelen eller helvete...
- ...hvor er da Lyra? - Ingen av delene.
Det er et sjelløst sted de døde havner i, men aldri kommer ut av.
Et evig fengsel?
Så da...
Datteren min organiserer en fengselsrømning.
Lyra!
Ogunwe fortalte meg om Lyra.
Det gjør meg vondt.
Jeg torturerte en av heksene dine en gang.
Jeg vet hvem du er.
Jeg lemlestet henne.
Trakk ut skyfuruen hennes. Hun led noe forferdelig.
Hun skrek ut.
- Hun tryglet om å få dø. - Jeg ser hva du vil jeg skal gjøre.
Kom igjen. Gjør det.
Du vet at du vil. Gjør det for henne. For søsteren din.
- Ikke snakk om søsteren min. - Hva er i veien? Hva er du redd for?
Den andre heksa ville gjort det. Hun ville ikke nølt.
Jeg er ikke Ruta.
Og jeg vil ikke gjøre det.
Om du ikke vil gjøre det av raseri...
- ...så gjør det av barmhjertighet. - Mitt hjerte er også tungt.
Jeg forstår det ikke. Det gir ingen mening.
Kjærlighet gjør oss skjøre på måter vi ikke forstår.
Jeg elsket ikke Lyra.
Jeg kunne ikke.
Ute av stand til det. For forkvaklet.
Selv min egen daimon avviser meg.
Det du føler nå, er bevis på at du elsket henne.
Jeg forstår mer enn du aner.
Jeg mistet gutten min for lenge siden.
Lyra ga meg håp igjen. Hun skulle forandre verden-
-overvinne døden, bli Eva. Og nå vil ikke det skje.
Da jeg først hørte spådommen, skremte den meg.
Hvorfor?
Fordi jeg ble opplært til å tro at Eva var skyldig i noe skammelig.
Magisteriet preker at fallet er syndens fødsel-
-fordi de frykter det ukjente. Alt Eva gjorde, var våge å oppleve.
Det er en tapper og vakker handling.
Du var et monster. Men se hva erfaring gjorde med deg.
Hva kjærlighet gjorde.
Den forandret deg.
- Går det bra med deg? - Ja.
- Jeg trodde du var ferdig. - Jeg også.
Den reddet deg.
Unnskyld?
- Jeg vil gi deg noe som takk. - Hva?
- Et navn. - Navn kan ikke bare gis.
Mitt ble det. Av en venn.
Godvinge.
- Hvis du liker det. - Du kan ikke ta det tilbake nå.
Kan du fortelle oss...
Godvinge, går vi riktig vei?
Vi må til det høyeste punktet.
Den veien.
Takk.
Du kan ikke fortelle historien om navnet mitt om du ikke kommer ut.
Du liker historier, ikke sant? Sanne historier...
Sanne historier er nærende.
De nærer oss.
Vi ante ikke at det fantes annet enn løgner og ondskap.
Hvis de som kommer etter, forteller deg alt de så i verden-
-alt sant, kan du lede dem hit, så de kan settes fri?
Ikke lyv for meg.
Det skal jeg ikke. Har vi en avtale?
Om fangenes trygge passering i bytte mot historier?
Løgnere kommer ikke forbi.
Det går bra, de vil hjelpe oss. Bare fortell dem historiene deres.
Historier fra livet deres. De vil lede dere opp.
Fortell dem historier.
Denne veien!
Det var genialt.
Marisa?
Lyra lever. Hun entret dødsriket frivillig for å redde kjøkkengutten.
Ikke gjør dette. Det er skyldfølelsen som snakker.
Det er en slags fengselsskjærsild. De skar seg inn med kniven.
- Jeg så at kniven knakk. - Den ble reparert av Jorek Byrnison.
Han sa det selv. Det gir mening.
Autoriteten truer oss med himmel eller helvete, men alt er skjærsild.
Jeg er ikke interessert i teoriene dine.
Hva slags bevis har du?
Du vet like godt som jeg at panserbjørnen ikke kan lyve.
Marisa, hun lever.
Ikke lyv for meg.
- Ikke. - Hun lever.
Og hun kommer hit når hun har befridd sin venn Roger.
Vær så snill, hjertet mitt tåler det ikke.
Du sa selv at hun er helt spesiell.
Å befri en sjel fra dødsriket...
Heksenes spådom.
De tror to ting om Lyra. At hun er Eva og vil beseire døden.
Det er det hun gjør.
Spådommen stemmer.
Vi må hjelpe henne, Asriel.
William, vi har ventet på deg.
Noen ønsker å treffe deg.
Du er her.
Jeg har ikke gjort som du sa. Jeg har ikke brakt kniven til Asriel.
Du sa jeg var en kriger. At jeg ikke kan gå imot min natur.
Jeg tror du tok feil. Jeg hater å slåss.
Jeg er ikke den du vil jeg skal være.
Nei.
Nei, du er så mye mer.
Han klarer seg. Han er heldig som har deg til å uroe seg for ham.
- Jeg vet nå ikke det. - Se hvordan du temmet det vesenet.
Du har alltid vært så modig.
Heller dumdristig.
Det var historiene som temmet henne. Våre historier.
- Vi har mange minner. - Det har vi.
Hele denne tiden...
Jeg trodde at når vi omsider fant hverandre-
-kunne vi dra tilbake til Oxford sammen.
Jeg også.
Hva tror du vil skje om vi kommer oss ut?
Jeg vet ikke.
Men vi kommer ut fra dette fæle stedet.
Men vi skal ikke samme vei.
Jeg har alltid ment at du var modig.
Mye modigere enn jeg.
Aner du hvor bemerkelsesverdig det var av deg å komme hit?
Det var ikke bare meg. Det var Lyras idé.
Ja, jenta. Eva. Jeg vet om henne.
Dere to vil sette oss fri.
Jeg vet ikke om jeg kan gjøre noe.
- Jeg er trøtt, og brystet... - Fordi du er borte fra daimonen din.
Å være atskilt av verdener svekker båndet deres.
- Hun lengter etter deg. - Hvordan vet du det?
Jeg ledet henne til Asriels republikk.
Når du har befridd disse spøkelsene, må du finne henne. Hun er sårbar.
- Lov meg det. - Det skal jeg. Jeg sverger.
Bra.
Will, jeg vil at du skal høre på meg.
Ikke prøv å leve i en verden som ikke er din. Samme hvor fristende det er.
Du og daimonen din vil ikke overleve det.
- Men du gjorde det. - Nei, det var en pine hver dag.
Ikke gjør samme feil som jeg.
Du fortjener et fullverdig liv.
Med moren din.
Hva skjer med deg?
Det samme som skjer med alle sjelene som er fanget her. Jeg blir fri.
Jeg blir tilknyttet alt levende igjen. Takket være deg.
Jeg kan ikke si farvel til deg igjen.
Så ikke si farvel.
Jeg er så stolt av deg, William.
Gå.
Går det bra?
Ja. Det går bra. Vi må fortsette.
Ingen daimon kan entre dødsriket.
Hvis Lyra er der, er Pantalaimon i de øvre verdener.
Er Lyra og Pan atskilt? Da er de sårbare. De må gjenforenes.
- Jeg sender et regiment. - Nei.
Det vil vekke for mye oppmerksomhet. La meg sende Kaisa.
Sier du fra når du vet noe?
Hvis det er sant, vil Lyra befri de døde.
Hun og Will vil ha oppnådd noe utrolig.
Langt mer enn ditt opprør.
Lyra er deres fokus nå. Ikke svikt henne.
Vi kan ikke gå lenger.
Det er her.
Kom igjen.
Det var som pokker.
Det er paradis.
Hva skjer om vi går ut dit?
Far sa dere blir fri. Dere vil drive fra hverandre-
-men være ute i naturen, tilknyttet alt levende.
Jeg går først.
Jeg kommer til å savne deg.
Du klarer deg. Det vet jeg. Du reddet din beste venn.
Når du drar tilbake til Jordan-
-gå opp på taket for meg.
- Ja. - Ja.
Jeg er klar.
Hele jeg lengter etter å være en del av universet igjen.
Du... Det er ikke nødvendig.
Det går bra.
Takk. Sir.
Ta godt vare på hverandre. Jeg skal til Hester.
- Fortell dem historier. - Fortell dem historier.
- Hvis du forteller dem historier... - Hvis du forteller dem historier...
Lyra lever.
Kan jeg sette meg?
Det gjør vondt når vi er atskilt.
Jeg later som det ikke gjør det.
Første gang jeg sendte deg bort...
Det var forferdelig.
Jeg vet ikke hvorfor jeg gjør det.
Først tror jeg det var nysgjerrighet.
Men nå har det blitt noe annet.
En måte å ikke føle det jeg ikke holder ut.
Jeg pleide å tro at jeg var den sterke.
Men jeg tok feil.
Det var du. Hele tiden.
Jeg er så lei for det.
Vær så snill, kom tilbake til meg.
Tiden er inne.
Den første spådommen er oppfylt.
Jenta og gutten har lykkes med sin streben.
Asriel, hører du det?
Det er Xaphania.
Will og Lyra har befridd de døde fra sitt fengsel.
- Alle sammen? - Metatrons skjærsild er ødelagt.
Kontrollen hans er svekket.
Så han vil angripe deg med alt han har.
Det endelige opprøret har begynt.
Tekst: Monica Moltubakk Iyuno