I begynnelsen fick människan Stoftets gåva.
Det lyste upp hennes sinne och gav henne fri vilja.
Men den fria viljan har fördärvat mänskligheten.
Stoft skall åter försvinna i evigt mörker.
Det som har givits er...
...skall nu tas ifrån er.
Mrs Coulter? Vad är det som har hänt?
Tala om för mig om min dotter överlevde.
Nu.
Hon är...
...i mörkret.
Vad säger den?
Lyra?
Lyra? Lyra!
Lyra!
Stoftnivåerna fluktuerar.
Nej, nej, nej.
Nu händer det, Stelmaria. Alarbus har levererat vårt meddelande.
Det är hon.
Du är tillbaka. Så bra. Kom och titta.
Du minns väl avskiljningskammaren och vad den gjorde med vår vän-
-den fängslade ängeln?
Den har förmågan att dra till sig och kapsla in Stoft, för evigt.
Den här avgrunden fungerar likadant-
-men i en helt ofattbar omfattning.
Det kan vi utnyttja.
Hon är död, Asriel.
Lyra... är död.
Vill du veta hur din dotter dog, eller...
...vill du hellre fortsätta fippla med dina leksaker?
Om det du säger är sant är jag hemskt ledsen.
Men det jag gör här är av yttersta vikt.
- Det kommer att förändra allt. - Hur, Asriel? Hur då?
- Hur ska det förändra nåt? - Jag har inte tid nu.
Du ska lyssna.
Magisteriet byggde en bomb som innehöll vårt barns dna.
I går kväll försökte vi desarmera den. Det blev lord Rokes död.
- Klandra inte dig själv. Du måste... - Nej, jag klandrar inte mig själv.
Jag kan tekniken, eftersom jag utvecklade den. Jag stoppade bomben.
Men en ljusblixt träffade kammaren och utlöste mekanismen.
Bomben skickades iväg rakt mot Lyra.
Änglaljus.
Metatrons svar på ditt stridsrop.
Om du inte hade provocerat honom skulle Lyra fortfarande ha levt.
Förstår du? Du har tagit min dotter ifrån mig.
Och jag förlåter dig aldrig.
Lyra! Vakna.
Vakna!
Snälla, vakna.
- Mår du bra? - Jag tror det.
Vad var det där?
- Gå inte ner dit! - Det är ingen fara.
Asriel! Det här är dumdristigt.
Asriel!
Stoft.
Vi måste hitta ett sätt att stoppa det här och locka tillbaka Sraf.
Förut flödade det jämnt och sakta. Nu är det som en flodvåg.
Det rinner ut ur den här världen och in i nån sorts...
...tomhet.
Det var som om träden kämpade emot.
Som om de försökte hålla tillbaka floden.
Utan Sraf överlever ingen av oss.
Jag vet inte hur jag ska hjälpa till. Vi behöver tid.
- Nåt nytt från Sergi? - Han är ute och spanar.
- Jag har kallat på Serafina. - Bra. Vi stabiliserar området nu.
- Ruta! - Det är Sergi. Han lider!
Han hör mig inte.
- Stanna hos honom. - Jag kan inte stoppa honom.
- Mörkret drar till sig honom. - Ånej.
- Du kan kämpa emot. - Nej.
Jag kan inte.
Jambe-Akka! Jambe-Akka!
Nej.
- Lee? - Lyra!
Allt bra? Vilken jäkla smäll.
Kan det ha varit varelserna?
Nej, det här var mer kraftfullt. Jag har aldrig sett nåt liknande.
Är det för att vi är här? Var det vårt fel?
Vi kan inte stanna här. Vi måste fortsätta.
Vi måste få ut alla härifrån.
Hitåt! Lyra! Vägen leder uppåt!
Uppåt, framåt!
- Gick det bra? - Ja, själv?
Ja.
Den där smällen slet stället i stycken.
- Lyra... - Lyra!
- Det är inte så långt. Vi kan hoppa. - Tror du att de klarar det?
De kan om de måste.
Vad händer om vi ramlar ner?
Nej. Stopp!
Alla följer efter oss för att de tror att vi vet vart vi ska.
Men tänk om jag inte kan få ut oss.
Om vi är fast för att jag inte kan använda kniven.
Titta på mig, titta på mig. Du.
Oroa dig inte. Vi ska ta oss härifrån.
Det är avgrunden som spökar. Jag känner det också. Titta på mig.
Titta nu.
- Min tur. - Nej, min.
- Jag klarar det. - Jag med.
Kommer ni? Will?
- Asriel! - Nu händer det, Ogunwe!
Den här avgrunden är en krigshandling.
Rutas dæmon Sergi sögs ner i den-
-för han bestod av Stoft, precis som änglar.
Hör på nu.
Du har bett oss att tro blint på dig och förkasta vår egen tro.
- Och nu är drottning Ruta död. - Jag kan se bortom förlusten.
Öppna ögonen. Detta är inget bakslag, utan en gåva!
Halt! Håll er på avstånd! Backa!
Backa!
Vem är du?
Serafina Pekkala, Enaraklanens drottning.
Jag kräver svar på vad som hänt min syster.
Skjut inte.
Drottning Serafina Pekkala, välkommen.
Ruta Skadi var en allierad och en värdefull tillgång i vårt uppror.
Jag hörde henne ropa på sin död.
Hon kände av ett stort mörker. Sen gick hon bort. Jag beklagar.
Men jag... Men jag känner henne fortfarande.
Det smärtar mig att säga att det Ruta drabbades av inte var döden-
-utan nåt ännu värre.
Avgrunden där ute är en klyfta i multiversum-
-som suger in allt Stoft, djupt ner i tomrummet mellan världarna.
Jag bevittnade när hennes dæmon Sergi föll ner.
Jag tror inte att nån varelse, av vare sig kött eller Stoft...
- ...kan ta sig upp ur mörkret. - Då får hon aldrig frid?
Ska en del av hennes själ falla för evigt?
I evig limbo.
Jag såg klyftan när jag flög hit.
Den bröt sig igenom alla världar jag korsade.
- Det var du. - Nej.
Din arrogans. Du leker med krafter du omöjligen kan begripa!
Sänk vapnen!
Jag är i ert våld, gör vad ni vill med mig.
Men låt mig förkunna att förlusten av drottning Ruta Skadi-
-är lika smärtsam för mig som för er.
Vi tror att detta är Metatrons verk. Hans svar på vår provokation.
Han har sett oss nu. Han lär ta sikte på mig.
Om ni vill hämnas er syster, drottning-
-så är det bara vid min sida ni kan göra det.
- Äckliga ohyra. - Vi har sett värre.
Minns du när vi befriade Bolvangarbarnen?
Sen klämde vi tre in oss med Iorek i Lees ballong...
- ...och flög iväg. - Iorek är en pansarbjörn.
Jag vet, vi har träffats. Omöjligt att tänka sig honom i en ballong.
Det var inte vilken ballong som helst. En riktig skönhet.
Ja, det var hon.
Roger, du var ju livrädd hela tiden.
Det var jag inte alls. Bara när klippgastarna anföll.
Det var mitt i natten. Roger och jag sov djupt.
Nej, jag höll vakt.
Helt plötsligt kom alla de där gastarna från ingenstans.
- Lee sköt på dem, Iorek röt... - Och sen ramlade du ut.
Har jag berättat om shamanen som gjorde en baconmacka åt mig?
Ogunwe, var är... intentionsfarkosten?
Jag vill ge mig av.
Jag kan inte tillåta det utan rådets godkännande.
Äsch, vi behöver väl inte låtsas.
Den enda rösten som räknas är ju Asriels.
Och han gör enbart det som gynnar honom. Det borde ni också göra.
Jag är inte som ni två.
Jag är här av andra skäl än mina egna intressen.
Vad är det som har hänt?
Lyra är död.
Jag beklagar. Asriel har inte sagt nåt.
Tänker ni ge mig farkosten eller inte?
Asriel tog den och flög norrut. Tyvärr.
Kom.
Kom!
Vart ska du...?
Letar du efter din far?
- Vad har vi för chans? - Vi hittade ju dem.
Vi trodde att det var omöjligt.
Jag vill bara veta att han hittar ut innan vi ger oss av till Asriel.
Vi kan väl sprida ordet i ledet? Vad heter han?
- John Parry. - John Parry?
John Parry... Jopari.
En man med många namn. Han berättade om dig.
Du är shamanens son!
- Känner du honom? - Ja, visst känner jag honom.
Han var svår att hitta, jag blev igelbiten på kuppen-
-men det var det värt.
Som tur är finns det nog ett sätt att kalla på honom.
Jag lovar inget, men jag ska försöka. Gå före ni, så kommer jag ikapp.
Är du säker på det här?
Han kommer att lyda förnuftets röst.
Kung Iorek...
Jag är obeväpnad! Att döda mig vore osportsligt.
Det smärtar mig att se vilken skada mitt arbete har åsamkat ert land.
Mina björnar svälter för att du sprängde hål i skyarna!
Kung Iorek, det blir än värre om jag inte segrar.
Ge mig ett enda skäl att inte döda dig!
- Lyra Silvertunga! - Varför talar du om henne?
Ni gav henne ett nytt namn. Ni älskade henne.
Berätta om henne.
Hon är allt som du inte är.
Jag kanske borde ha lärt känna henne bättre.
Men nu är hon borta.
Om ni dödar mig nu får hon aldrig upprättelse.
Du förstår inte. Lyra begav sig till de dödas land.
- De dödas... - Ja. Men hon steg in levande.
- Hur kom hon in där? - Kniven.
- Kniven förstördes ju. - Jag lagade den.
- Hon ville hitta sin vän Roger. - Kökspojken.
- Ännu ett skäl att döda dig! - Vänta!
Om Auktoriteten dömer oss, antingen till himlen eller helvetet-
-var är då Lyra?
Varken i det ena eller andra.
Det är en själlös plats där de döda hamnar, men som de aldrig kan lämna.
Ett evighetens fängelse?
Då betyder det...
...att min dotter planerar en rymningskupp.
Sluta, Lyra.
Lyra!
Ogunwe berättade om Lyra.
Jag är hemskt ledsen.
- Jag har torterat en av dina häxor. - Jag vet vem du är.
Jag stympade henne.
Jag drog ut hennes molntall. Hon led nåt fruktansvärt.
Hon skrek rakt ut.
- Hon bönade om att få dö. - Jag vet vad du vill få mig till.
Kom igen, då. Gör det.
Du vet att du vill. Gör det för henne, för din syster.
- Tala inte om min syster. - Vad är det?
Vad är du rädd för?
Den andra häxan hade gjort det. Hon hade inte tvekat.
Jag är inte Ruta.
Jag tänker inte göra det.
Om du inte vill göra det av ilska...
- ...så gör det av barmhärtighet. - Sorgen tynger även mitt hjärta.
Jag förstår inte. Det går inte ihop.
Kärleken gör oss sköra på sätt vi inte kan begripa.
Jag älskade inte Lyra.
Jag kunde inte.
Jag var oförmögen, alltför förstörd.
Till och med min egen dæmon avvisar mig.
Så som du känner nu bevisar att du visst älskade henne.
Jag förstår mer än du tror.
Jag förlorade min son för länge sen.
Lyra gav mig hoppet tillbaka.
Hon skulle förändra världen, besegra döden, och bli Eva.
Men nu blir det inte så.
Första gången jag hörde profetian blev jag livrädd.
Varför?
För att jag hade lärt mig att tro att Eva hade gjort nåt skamligt.
Magisteriet lär ut att fallet är roten till all synd-
-för att de fruktar det okända.
Det enda Eva gjorde var att våga erfara känslor.
Det är en modig och otroligt vacker handling.
Du var ett monster. Men se vad dina erfarenheter gjorde med dig.
Vad kärleken gjorde.
Du blev förändrad.
- Är du oskadd? - Ja.
- Jag trodde att du var borta. - Jag med.
Den räddade dig.
Ursäkta mig.
Jag vill ge dig nåt som tack.
Va?
- Ett namn. - Man kan inte bara ge nån ett namn.
Jag fick mitt. Av en vän.
Vänliga vingar.
- Om du tycker om det. - Du kan inte ta tillbaka det nu.
Kan du tala om...
...Vänliga vingar... om vi är på väg åt rätt håll?
Vi måste ta oss till den högsta punkten.
Ditåt.
Tack.
Ni kan inte berätta historien om mitt namn om ni inte tar er ut.
Du gillar berättelser, eller hur? De som är sanna.
Sanna berättelser ger näring.
De mättar oss.
Vi visste inte att det fanns annat än lögner och ondska.
Om de andra i ledet berättar om allt de har upplevt, allt som är sant-
-kan du då visa dem vägen hit så att de kan bli fria?
Ljug inte för mig.
Jag lovar. Är vi överens?
Får fångarna passera om de berättar sina historier?
Inga lögnare kommer förbi!
Var inte rädda, de ska hjälpa oss. Berätta bara era historier.
Berätta om era liv, så visar de vägen upp.
Berätta era historier!
- Berätta historier... - Hitåt!
Det där var riktigt smart.
Marisa?
Lyra lever.
Hon trädde in i de dödas land av egen fri vilja för att rädda kökspojken.
Sluta. Det är dina skuldkänslor som talar.
Det är ett fängelse i skärselden. De skar sig in med kniven.
- Men jag såg kniven gå av. - Iorek Byrnison lagade den.
Han sa det själv. Det är logiskt.
Auktoriteten skrämmer oss med hot om himmel eller helvete-
-men det var också lögn. Det finns bara skärseld.
Jag struntar i dina teorier.
Vad har du för bevis?
Du vet lika väl som jag att pansarbjörnar inte kan ljuga.
Marisa... Hon lever.
Ljug inte för mig.
- Gör det inte. - Hon lever!
Och hon kommer hit när hon har befriat sin vän Roger.
Snälla... Mitt hjärta klarar inte av det.
Du sa ju själv att hon är extraordinär.
Att befria en själ från de dödas land...!
Häxornas profetia.
De tror två saker om Lyra.
Att hon är Eva och att hon kommer att besegra döden.
Det är det hon gör.
Profetian är sann!
Vi måste hjälpa henne, Asriel.
William. Vi har väntat på dig.
Det är nån här som vill träffa dig.
Du är här.
Jag har inte gjort som du sa. Jag har inte tagit kniven till Asriel.
Du sa att jag var en krigare. Att jag inte kan kämpa emot min natur.
Men du hade nog fel. Jag hatar att slåss.
- Jag är inte den du hoppades på. - Nej.
Nej, du är mycket mer än så.
Han fixar det. Han kan vara glad att du bryr dig om honom.
Det vet jag inte.
Du tämjde ju den där varelsen.
Du har alltid varit så... modig.
Snarare dumdristig.
Det var berättelserna som tämjde henne. Våra berättelser.
- Vi har många minnen. - Ja.
Hela den här tiden...
...har jag tänkt att när vi till slut fann varandra-
-skulle vi kunna resa hem till Oxford tillsammans.
Jag med.
Vad tror du händer om vi tar oss ut?
Jag vet inte.
Men vi slipper i alla fall den här hemska platsen.
Men vi ska inte åt samma håll.
Jag har alltid tyckt att du är modig.
Mycket modigare än jag.
Förstår du hur anmärkningsvärt det är att du tog dig hit?
Det var inte bara jag. Det var Lyras idé.
Javisst, flickan. Eva. Jag känner till henne.
Ni två ska befria oss.
Jag vet inte ens om jag kan göra nåt.
Jag är helt slut och har ont i bröstet...
För att du är skild från din dæmon.
Att vara i olika världar försvagar ert band, Will.
- Hon längtar efter dig. - Hur vet du det?
Jag visade henne vägen till Asriels republik.
Så fort du har befriat andarna måste du söka upp henne, Will.
- Hon är sårbar. Lova mig det. - Det ska jag. Jag lovar.
Bra.
Will, lyssna på mig nu.
Försök inte leva i en värld som inte är din.
Hur mycket det än lockar.
Du och din dæmon... kommer inte att överleva det.
- Du gjorde ju det. - Nej, det gjorde ont varje dag.
Gör inte om mitt misstag.
Du förtjänar ett rikt liv.
Med mamma.
Vad händer med dig, då?
Samma sak som med alla andra själar som är fast här nere.
Jag blir fri.
Jag får kontakt med allt levande igen.
Tack vare dig.
Jag klarar inte av att ta farväl av dig igen.
Gör inte det, då.
Jag är så stolt över dig, William.
Gå nu.
- Är allt bra? - Ja, det är bra.
Vi måste fortsätta.
Ingen dæmon kan träda in i de dödas land.
Om Lyra är där är Pantalaimon i de övre världarna.
Är Lyra och Pan skilda åt?
Då är de sårbara. De måste återförenas.
- Jag skickar ett regemente. - Nej, det blir för uppenbart.
Låt mig skicka Kaisa.
Berättar du så fort du vet nåt?
Om det är sant kommer Lyra att befria de döda.
I så fall har hon och Will åstadkommit nåt enastående.
Nåt som vida överstiger ditt uppror.
Lyra är viktigast nu. Svik henne inte.
Vi kommer inte längre.
Vi är framme.
Kom igen.
Det var som tusan.
Det är paradiset.
Vad händer om vi går ut?
Pappa sa att ni blir fria.
Ni kommer att lösas upp, men ni är ute i friheten-
-i kontakt med allt levande.
Jag går först.
Jag kommer att sakna dig så otroligt mycket.
Du klarar dig. Det vet jag. Du har ju räddat din bästa vän.
När du kommer tillbaka till Jordan...
...gå upp på taket åt mig.
- Okej. - Okej?
Jag är redo.
Varenda cell i mig längtar efter att få bli ett med universum igen.
Hördu... Det där är onödigt.
Det blir bra.
Tack. - Herrn.
Ta väl hand om varandra nu.
Jag ska återförenas med min Hester.
- Berätta... - Berätta...
Om ni berättar era historier...
Berätta era historier...
Lyra lever.
Får jag sätta mig?
Det gör ont när vi är skilda åt.
Men jag låtsas inte om det.
Första gången jag skickade iväg dig...
...kändes det fruktansvärt.
Jag vet inte varför jag gör det.
I början var jag nog bara nyfiken...
...men nu har det blivit nåt annat.
Ett sätt att slippa känna det jag inte står ut med.
Jag trodde att det var jag som var stark.
Men jag hade fel.
Det var du. Hela tiden.
Jag är hemskt ledsen.
Snälla, kom tillbaka till mig.
Tiden är inne.
Den första profetian har uppfyllts.
Flickan och pojken har lyckats med sitt uppdrag.
Asriel... Hör du det där?
Det är Xaphania.
Will och Lyra har befriat de döda från fängelset.
- Allihop? - Metatrons skärseld är i spillror.
Hans kontroll har försvagats.
Nu kommer han att rikta sin fulla kraft mot dig.
Det sista upproret har inletts.
Text: Hanna Måhl Åsberg Iyuno