Heng i, heng i. Kom igjen nå.
Kom. Denne veien. Kom igjen!
Sir, kondensatorene er klare.
Bra. Få dem fraktet til avgrunnen.
Skyfjellet nærmer seg. Veien videre avhenger nå av Lyra.
Hvis Eva overlever fallet igjen, vil alle verdener bli fri.
Men hvis Metatron kan kontrollere barna eller daimonene deres-
-er fremtiden hans for alltid.
Jeg har viet hele livet til vitenskapen og jakten på sannhet.
Jeg har bannet på at spådommer kun er oppdiktet for å styre de godtroende.
Men her står jeg, uten å kunne unngå den varslede sannheten foran meg.
Hele opprørets suksess-
-ser ut til å bero på vår datters overlevelse.
Så ny plan: Vi må ikke vinne kampen.
Bare holde Metatrons styrker unna jenta og gutten lenge nok til at de-
-kan gjenforenes med daimonene sine, rømme til en trygg verden og falle.
Jeg sier fra når knivbæreren skjærer gjennom. Ånden kan føle bladet.
Alle sivile har søkt ly i bunkeren under basen.
Soldatene kan stasjoneres rundt området.
Kaisa har lett etter daimonene. Når han finner dem, drar jeg dit.
- Bra. Tar du dem med hit? - Hit? Med skyfjellet over oss...
- Dette bygget skal tåle englekraft. - Hva vet du om Metatrons angrep?
Jeg er forberedt på ham.
Vi kunne gå gjennom til den verdenen. Det er sol. Den lukter godt.
Vi kan ikke.
Jeg har en idé. Vi må jo til daimonene våre.
Om jeg skjærer meg inn til republikken og finner dem-
-kan du gå til den fine verdenen, så møtes vi der.
- Vil du forlate meg? - Ikke forlate deg, men la deg gå dit.
Du sa du ville det.
Vi er kommet så langt, og du forstår det ennå ikke.
Vi er sammen om dette.
Du er åpenbart ikke overbevist om planen. Her.
Jeg plasserte kondensatorer i avgrunnen for å utnytte Støvet.
Det er en enkel brytermekanisme, men når detonatoren utløses-
-kolliderer tennspolene og skaper en energibølge.
Den kan være sterk nok til å destabilisere hele skyfjellet.
Jeg skal dit.
Se til at når huset hans raser, faller Metatron i avgrunnen.
Og hvordan skal du gjøre det, Asriel?
Ren fysisk kraft.
De misunner oss der oppe. Englene.
Vårt legeme, vårt blod, våre korte, vitale liv.
De har intet av det. Jeg må tro at legemet er sterkere enn ånden.
Det kan du ikke være sikker på.
Vet du hva jeg alltid har vært sikker på?
At jeg ble født til å forandre verdenene.
Og nå virker det som den skjebnen er en annens.
Jeg har ikke gitt jenta noe.
Jeg kan i det minste vinne henne tid.
Vil du gjøre det for henne?
Ikke bare henne.
Om jeg får ham ned i avgrunnen, vil du detonere bomben?
Selv om du får ham ned i avgrunnen-
-forstår du vel at det ikke bare er døden der nede? Det er evig glemsel.
Spør meg om hva du vil.
Vi er fortapt, ikke sant?
Trass i Asriels planlegging aner vi ikke hva som kommer.
Kom igjen! Du ser så mye, men deler så lite.
Vær så snill. Si hvordan dette ender.
Det er ikke nødvendig. Du har alt bestemt deg.
Er tankene mine så lette å lese?
Din kjærlighet til Lyra er din frelse og din undergang.
Når du tenker på henne, kan jeg lese deg som et speilbilde i et vann.
Du har en utrolig evne-
-til å undertrykke det beste i deg selv.
Når tiden er inne, bruk den.
Metatron er synsk. En dødelig som ikke har møtt sitt eget mørke-
-er hjelpeløs som et barn foran ham.
Da er Asriel sjanseløs mot ham.
Ja, så vi er fortapt.
Noen av oss vil dø i dag.
Autoriteten vil at dere skal være redde for det.
Og hvorfor ikke? Alle her er dødelige.
Om levetiden vår er 3 eller 300 år-
-er vår tid her på jorda begrenset, så vi kryper sammen.
Vi kryper sammen under tyranniet til en autoritet som kaller seg Skaperen.
Som forteller oss at helvete venter dem som ikke adlyder ham-
-og at paradis kun fins for de som adlyder.
Det er løgn.
En løgn som har hindret oss i å leve livet til fulle.
I dag har vi sjansen. Det er vår sjanse til å fortelle ham-
-at livet vårt er vakkert og dyrebart.
Og vi burde få oppleve alt det kan by på, uten frykt for straff.
For om vi ikke kjemper til siste slutt, mister vi alt.
Så ja, i dag vil noen av dere dø.
Men takket være datteren min...
Takket være Lyra-
-trenger vi ikke lenger frykte den skjebnen.
For nå er ikke døden lenger slutten, men en reise tilbake til livet.
Så fra i dag har ikke Autoriteten makt over oss.
I dag konfronterer livet døden, og vårt lys skinner gjennom mørket.
I dag skal vi fortelle ham at barna våre får oppleve paradis-
-men det blir her nede på jorda.
I dag er vi frie!
Vi er frie! Vi er frie!
- Vi er frie! - Vi er frie!
Himmelriket er nært.
La oss felle det, da.
Jeg er glad jeg sa vi ikke må vinne kampen.
Så det fins fordeler med å ikke være den utvalgte.
- Sikker på at du er klar? - Ja.
Det kan vel ikke være verre enn dødsriket?
Alle på plass.
De er her.
Mot sør, der fjella stiger opp fra platået.
Angrip!
Kommandant. Tiden er inne. Dra til den sørlige ytterkanten.
Mottatt. Vi skal til åskammen. Kom igjen.
Hvordan finner vi Pan oppi alt dette?
Vi er iallfall i samme verden som dem.
Pan og daimonen din passer på hverandre.
La oss fortsette.
- Det er behov for deg. - For Lyra?
Metatron slipper løs daimon-spiserne. Han vender alle skapninger mot oss.
På min kommando!
Skyt nå!
Kom til meg.
Kom.
Jeg har funnet Pantalaimon.
Legg ned kniven.
- Du er Will, og du er Lyra. - Hvem er du?
Jeg er kommandant Ogunwe, og jeg skal beskytte dere.
Jeg tar dere med til Asriels leir.
- Jeg kan skjære oss dit. - Nei! Ikke bruk kniven.
Han gjør som han vil.
Ser du englene der oppe? Nå som dere er her, føler de når kniven brukes.
Da vet de at dere er skilt fra daimonene, og vil gå etter dem.
Vi må videre. Det er ikke trygt her. Følg meg.
Dere kan stole på meg.
Fort!
Pantalaimon? Du har vært gjennom mye vondt, men du må-
-gjenforenes med Lyra. Du er i stor fare.
De forlot oss.
Jeg vet det, men de er kommet tilbake etter dere.
Vi må skynde oss. Kan du stole på meg?
Innta fugleskikkelse.
Var det far som sendte dere?
Stille. Tilbake!
Stoler du på ham? Det burde du ikke. Han utnytter folk.
- Men Asriel er stolt av deg. - Nei.
Jeg hørte ham hylle navnet ditt foran hundrevis av egne soldater.
Jeg vet ikke hvorfor.
Kom, vi må videre. Hold dere nær.
Hjelp meg å beskytte daimonene. Skjul dem for englenes syn.
De er overalt rundt oss.
De nærmer seg. Gå denne veien, fort. Fort! Innta posisjonene!
Lys!
Dukk.
Dekk oss bak!
Løp til tårnet. Nå! Jeg holder dem tilbake! Løp!
Ta mer våpen og ammunisjon. Nå!
Modige soldat, bli med meg.
Tjen meg.
Det fins ingen himmel for kjettere. Bare mørke, ensomhet og anger.
Jeg er deres eneste håp om frelse.
- Hvem er du? Hvem, sa jeg! - Deres Skaper. Deres ødelegger.
Bare de rettskafne unnslipper fortapelsen. Kjettere må straffes.
Knus fiendene mine, og dere blir tilgitt.
Motsett dere meg, og dere fordømmes.
De rettskafne unnslipper fortapelsen.
Deres ødelegger.
Jeg er deres eneste håp om frelse, kjettere.
Vis deg for meg.
Du fengsler meg.
Du er... uvanlig.
Du kontrollerer geistene som om de er leketøy.
Bli med meg.
Du vet hva du skal gjøre.
Hva i helvete gjør hun?
Stelmaria? Stelmaria!
Marisa!
Store regent. Jeg ønsker å tjene deg.
Du ønsker bare å tjene deg selv. Du er moralsk forkastelig.
Ikke lyv for meg.
Vi søker bare det vi nektes.
Hvem var du før du fikk makt?
Higet ikke du også etter den?
Jeg var... en mann.
Hensynsløs, men feilbarlig.
Ikke så ulik deg.
Det sies at ånden misunner legemet.
Hvorfor skulle jeg misunne svakhet? Legemet er sårbart.
Dets krefter er primitive.
- Legemet har sine gleder. - Du er flink til dette, hva?
Ikke rart dødelige menn lar seg overtale. Hvorfor kalte du på meg?
Lyv igjen, og jeg slukker livet ditt som en flamme.
Jeg var nysgjerrig.
- Jeg ville møte deg. - Jeg er her!
Menneskets arroganse... Tror du at du kan bekjempe naturen?
Du kan jo komme ned og bevise at jeg tar feil!
Den uovertrufne lord Asriel.
Som fører krig mot himmelen, men ikke tør å konfrontere seg selv.
Se på deg.
Helt alene. Hva er det som skremmer deg sånn?
Jeg skjønner. Det er bitterhet mot din egen datter.
Kanskje. Men jeg er ikke redd for deg.
Det er løgn.
Se på deg selv.
Du er her fordi jeg valgte deg.
Om jeg ville, kunne du overgå din menneskeskikkelse-
-aldri mer nedvurdere deg selv eller føle skam over din styrke.
Multiverset ville bli under din kommando.
- Hva er det du tilbyr? - Udødelighet.
Før i tiden ble noen få utvalgte til engler.
Det har ikke skjedd på årtusener. Ikke siden syndefallet.
Du tenkte på Eva. Interessant. Du prøver å skjule noe for meg.
Jeg ser en tilknytning. En svakhet.
Anger. Skam. Kjærlighet.
- Din datter, Lyra. - Ja.
Ja. Jeg elsker Lyra.
Jeg elsker henne, og jeg hater at jeg gjør det.
Har du ingen bønn til din skaper før du dør?
Du er ikke Skaperen. Du er ikke engang Autoriteten.
Du gjemmer deg bak ham, slik du gjemmer deg bak meg nå.
Jeg fins i alt.
Det jeg er, er langt utenfor din fatteevne.
Nei, du er en engel.
Før det en mann kalt Enok. Uansett er du bare en person.
Så lett du blør.
Du trodde du skulle frigjøre verdenene.
Jo før du godtar at du mislyktes, jo før kan alt dette være over.
Dødsriket ditt fins ikke lenger. Legger du meg i grava-
-setter du bare sjela mi fri. Du må gjøre mer enn drepe meg.
Når jeg gjør det, vil ingen huske deg.
Jeg tror vi nærmer oss. Jeg kan føle Pan.
Hun får meg til å føle meg svak.
Det er ikke meg.
Når hun ser på meg, ser jeg bare forakt.
Jeg blir usikker og hjelpeløs.
- Jeg vil bli kvitt den følelsen. - Gi slipp på den.
- Hvordan? - Gi slipp på henne.
Du er helt alene.
- Ingen bryr seg om deg. - Marisa gjør det.
Hun er her, ikke sant?
- Frigjør deg. - Hvordan? Hun er en del av meg.
Marisa!
Jeg ser i hjertet ditt at du er i stand til et sånt svik.
Marisa! Marisa!
Marisa!
Ja.
Det er jeg.
- Det er jeg. - Du bryr deg fortsatt om henne.
Om du bare visste hvor mye hun forakter deg.
- Hun gir deg opp. - Nei. Aldri. Aldri.
Jeg elsker henne.
Jeg kan gi deg Lyra.
Hun ville aldri forråde meg.
Jeg kan gi deg Asriel. Han prøver å beskytte henne.
Du trenger ikke å gi meg ham. Jeg har alt knekt ham.
Vis meg.
Se på ham.
Han vet han er slått.
- Slutten hans er kommet. - Vent.
Jeg vil at han skal se ansiktet mitt.
Jeg vil at han skal se hva jeg har gjort.
Nei, Marisa.
Gjem dere her. Det er ikke lenge igjen.
Jeg sender Lyra og Will til dere.
Autoriteten har beordret død over alle kjettere. Dere er fulle av synd.
Autoriteten vil straffe dere. Dere skal be.
- Kjettere! - Ned på kne, alle sammen!
Be til Autoriteten.
- Hva skjer? - Soldatene angriper hverandre.
- Serafina. - Daimonene deres er i tårnet.
Skjær dem inn i en trygg verden. Jeg finner dere uansett hvor. Dra!
Hvordan føles det, lord Asriel?
Avvist av barnet ditt, og nå forrådt av kvinnen du elsker.
Pan! Pan, vi kommer!
Så du kom, altså.
Will.
Hvordan holdt du ut å forlate meg?
Nei, Marisa.
Vi burde være sammen.
- Vær så snill. - Jeg skjærer oss til et trygt sted.
Se, Asriel.
Se på skjebnen din.
Knivbæreren er i denne verdenen.
Han er med datteren din.
Gå. Vi finner dere.
For Lyra.
Skyen er borte.
Alt er borte.
- Krigen er over. - Asriel vant.
Jeg tror det.
Godt å se deg.
Kjenner du det?
Det er noen der.
Jeg prøver å skjære dem løs.
Machi! Aria!
Jeg har savnet dere.
Kan vi gå nå? Jeg vil treffe Pan.
Tekst: Monica Moltubakk Iyuno