Sätt fart, sätt fart!
Hitåt! Kom igen!
Kondensatorerna är klara, sir.
Bra. Transportera dem till avgrunden.
Det molntäckta berget kommer närmare.
Vägen framåt beror nu helt och hållet på Lyra.
Om Eva återigen överlever fallet kommer alla världar att befrias.
Men om Metatron får grepp om barnen eller deras dæmoner-
-tillhör framtiden honom, för evigt.
Jag har vigt mitt liv åt vetenskapen och jakten på sanning.
Varit övertygad om att profetior bara är sagor-
-som kokats ihop för att styra de godtrogna.
Ändå står jag här, oförmögen att undvika denna profetiska sanning.
Framgången för hela vårt uppror-
-tycks hänga på vår dotters överlevnad.
Ändrade planer. Vi måste inte vinna den här striden.
Vi måste bara hålla Metatrons styrkor på avstånd-
-tills flickan och pojken kan återförenas med sina dæmoner-
-fly till en säker värld och... falla.
Jag meddelar när knivbäraren skär sig in i denna värld.
Anden kan känna av bladet.
Alla civila har tagit skydd i bunkern under basen.
Våra mänskliga styrkor kan stationeras runt området.
Kaisa söker efter dæmonerna. När han hittar dem beger jag mig dit.
- Bra. Tar du med dem hit? - Hit?
- Men det molntäckta berget... - Byggnaden kan stå emot änglakrafter.
Hur kan du veta vad vi har att vänta oss av Metatron?
Jag är förberedd för honom.
Vi skulle kunna gå till den världen. Det är soligt där. Det luktar gott.
Det kan vi inte.
Men jag har en idé. Vi måste ju hitta våra dæmoner.
Jag skulle kunna ta mig till republiken och leta upp dem-
-och sen möta upp dig i den där fina världen.
- Vill du lämna mig? - Nej, men du kan bege dig dit.
Du sa ju precis att du ville.
Du fattar visst fortfarande inte.
Vi gör det här tillsammans.
Du är uppenbarligen inte övertygad av planen. Titta här.
Vi har kondensatorer i avgrunden för att kontrollera Stoftflödet.
Det är en enkel brytare, men när utlösaren aktiveras-
-krockar spolarna, vilket orsakar en kraftig urladdning.
Dess kraft skulle kunna destabilisera hela det molntäckta berget.
Jag tänker åka dit.
Jag tänker se till att Metatron faller ner i avgrunden.
Och hur har du tänkt att det ska gå till, Asriel?
Genom rå, fysisk styrka.
De avundas oss, Marisa. Änglarna.
Vårt kött, vårt blod och våra korta, intensiva liv. De har inget av det.
Jag räknar med att köttet är starkare än anden.
Du kan nog inte vara säker på det.
Jag har bara varit säker på en enda sak.
Att jag föddes för att förändra världarna.
Men nu verkar det som om det ödet tillhör nån annan.
Jag har inte gett henne nånting.
Det minsta jag kan göra är att köpa henne tid.
Skulle du göra det för henne?
Inte bara för henne.
Om jag får honom till avgrunden, kan du då aktivera utlösaren?
Även om du lyckas förstår du väl att inte bara döden väntar där nere?
Det är total förintelse.
Fråga mig vad du vill.
Vi är dödsdömda, eller hur?
Trots alla Asriels planer har vi ingen aning om vad som väntar.
Kom igen! Du ser så mycket, men berättar så lite.
Snälla... Berätta hur det slutar.
Det behöver du inte. Du har redan bestämt dig.
Är jag så lätt att läsa av?
Din kärlek till Lyra blir både din räddning och din undergång.
När du tänker på henne är du lika tydlig som en spegelblank vattenyta.
Du har en enastående förmåga.
Du kan trycka undan det allra bästa hos dig själv.
När tiden är inne ska du använda det.
Metatron genomskådar allt.
En dödlig som inte har konfronterat sitt eget mörker-
-är lika hjälplös som ett barn inför honom.
Då är Asriel ingen utmaning för honom.
Ja, då är vi dödsdömda.
Vissa av oss kommer att dö i dag.
Auktoriteten vill att ni ska frukta det.
Och varför skulle ni inte det? Alla här är ju dödliga.
Oavsett om vi lever i tre eller trehundra år-
-är vår tid här på jorden begränsad, så vi böjer oss.
Vi böjer oss för en tyrannisk Auktoritet som kallar sig Skapare.
Som säger att helvetet väntar dem som inte lyder honom-
-och att paradiset bara existerar för dem som lyder.
Det är en lögn!
En lögn som har hindrat oss från att leva våra liv till fullo.
I dag har vi vår chans.
Vår chans att visa honom att våra liv är vackra och värdefulla-
-och att vi borde få uppleva allt de har att erbjuda-
-utan rädsla för bestraffning.
För om vi inte kämpar hela vägen kommer vi att förlora allt.
Ja, i dag kommer vissa av er att dö.
Men tack vare min dotter...
...tack vare Lyra, behöver vi inte längre frukta det ödet.
För hädanefter är döden inte längre ett slut-
-utan en resa tillbaka till livet.
Så hädanefter har Auktoriteten inte längre nån makt över oss.
I dag ska livet konfrontera döden, och vårt ljus skina genom mörkret.
I dag ska han bli varse att våra barn kommer att få uppleva paradiset-
-men här nere på jorden.
I dag är vi fria!
Vi är fria! Vi är fria!
- Vi är fria! - Vi är fria!
Himmelriket är över oss.
Då störtar vi det.
Jag är glad att jag sa att vi inte behövde vinna.
Då finns det fördelar med att inte vara utvald.
- Säkert att du är redo? - Ja.
Det kan ju knappast vara värre än de dödas land.
Alla på plats.
De är här.
Söderöver, där bergen reser sig från platån.
Anfall!
Befälhavaren! Det är dags. Ta er till södra gränsen.
Uppfattat. - Mot bergskammen, sätt fart.
Hur ska vi hitta Pan här?
Vi är åtminstone i samma värld. Pan och din dæmon lär vara tillsammans.
Och ta hand om varandra.
Kom, så går vi.
- Du behövs. - Är det Lyra?
Metatron släpper ut dæmonätarna. Han tänker vända alla varelser mot oss.
- Skjut inte! - De är överallt!
På min order!
Skjut nu!
Kom till mig.
Kom!
Jag har hittat Pantalaimon.
Sänk kniven!
- Du är Will. - Och du är Lyra. - Vem är du?
Befälhavare Ogunwe. Jag är här för att skydda er.
Jag ska ta er till Asriels läger.
- Jag skär upp ett fönster dit. - Nej! Använd inte kniven.
Han gör som han vill.
Ser ni änglarna?
Nu när ni är här kan de känna när du använder kniven.
De vet att ni är ifrån era dæmoner och kommer att söka upp dem.
Vi måste vidare. Det är inte säkert här. Följ mig.
Ni kan lita på mig.
Snabba er!
Pantalaimon? Du har lidit nåt oerhört.
Men du måste återförenas med Lyra. Du är i stor fara.
- De lämnade oss. - Jag vet.
Men de är tillbaka för att hämta er.
Vi måste skynda oss. Litar ni på mig?
Ta era fågelformer.
Har min far skickat dig?
Tyst. Backa!
Litar du på honom? Gör inte det. Han utnyttjar folk.
- Asriel är stolt över dig. - Nej, det är han inte.
Jag hörde honom hylla dig inför hundratals av sina soldater.
Det verkar osannolikt.
Kom, vi måste fortsätta. Håll er nära mig.
Ge mig styrkan att skydda dæmonerna.
Dölj dem för ängeln.
Ge mig styrkan att skydda dæmonerna.
Dölj dem för ängeln.
Ge mig styrkan att skydda dæmonerna!
Dölj dem för ängeln!
De har omringat oss.
De kommer närmare. Hitåt, fort. Fort!
Inta positioner!
Ljus!
Ducka.
Täck bakåt!
Spring till tornet, nu! Jag håller tillbaka dem! Spring!
Fyll på vapen och ammunition. Nu!
Du modiga soldat. Gå över till mig.
Tjäna mig.
Det finns ingen himmel för kättare, bara mörker.
Jag är ditt enda hopp om frälsning.
- Jag är ditt enda hopp om frälsning. - Vem är du?
- Vem där?! - Din skapare. Din förgörare.
Endast de rättfärdiga undkommer fördömelse. Kättare måste straffas.
Döda mina fiender, så blir du förlåten.
Om du gör motstånd blir du fördömd.
Endast de rättfärdiga undkommer fördömelse...
Din förgörare...
Jag är ditt enda hopp om frälsning... Kättare...
Visa dig för mig.
Du fascinerar mig.
Du är... ovanlig.
Du kontrollerar Gengångarna som om de vore dina leksaker.
Gå över till mig.
Du vet vad du ska göra.
Vad i helvete håller hon på med?
Stelmaria? Stelmaria!
Marisa?
Store Regent. Jag önskar tjäna dig.
Du vill bara tjäna dig själv. Du stinker av smutsigt fördärv.
Ljug inte för mig.
Vi vill bara ha det vi förvägras.
Vem var du innan du fick makt? Kände inte du också begäret?
Jag var...
...människa.
Skoningslös, men ofullkomlig. Inte helt olik dig.
Det sägs att anden avundas köttet.
Varför skulle jag avundas svaghet? Köttet är sårbart.
Dess styrka är... primitiv.
Men köttet har sina behag.
Du är mycket skicklig.
Inte undra på att de dödliga är övertygade.
Varför kallade du på mig?
Om du ljuger igen släcker jag ut ditt liv som en låga.
Jag var nyfiken.
Jag ville träffa dig.
Jag är här!
Människans arrogans.
Tror du att du kan bekämpa naturen?
Kom ner hit och motbevisa mig, då.
Den oöverträffade lord Asriel.
Han som förklarar krig mot himlen, men inte vågar möta sig själv.
Där står du nu. Alldeles ensam.
Vad är det som skrämmer dig så?
Nu vet jag! Du är bitter på din egen dotter.
Kanske det. Men jag är inte rädd för dig.
Du ljuger.
Möt dig själv.
Du är här för att jag valde dig.
Om jag ville det skulle du kunna överskrida din mänskliga form.
Du skulle aldrig mer behöva förminska dig eller skämmas för din styrka.
Multiversum skulle bli ditt att härska över.
- Vad är det du erbjuder mig? - Odödlighet.
I historien har några få utvalda blivit änglar.
Det har inte hänt på flera tusen år. Inte sen syndafallet.
Du tänkte på Eva. Så intressant.
Du försöker dölja nåt för mig.
Jag ser tillgivenhet. Svaghet. Ånger.
Skam. Kärlek.
- Din dotter Lyra. - Ja.
Ja. Jag älskar Lyra.
Jag älskar henne...
...och jag hatar att jag gör det.
Ska du inte be din Skapare om nåd innan du dör?
Du är inte Skaparen. Du är inte ens Auktoriteten.
Du gömmer dig bakom honom som du gömmer dig bakom mig nu.
Jag finns i allt.
Mitt varande övergår vida ditt förstånd.
Inte alls. Du är en ängel.
Innan dess var du en människa vid namn Enoch. Du är ordinär.
Så lätt du blöder.
Du trodde att du skulle befria världarna.
Acceptera ditt misslyckande, så kan allt det här ta slut mycket snabbare.
Ditt dödens land finns inte mer.
Om du har ihjäl mig befriar du bara min själ.
Du får allt göra mer än att döda mig.
När jag gör det... kommer ingen att minnas dig.
Vi är nog snart framme. Jag känner Pan.
Hon får mig att känna mig svag.
Det är inte den jag är.
När hon ser på mig ser jag bara förakt.
Jag blir klängig och hjälplös.
- Jag vill bli av med den känslan. - Ge upp den.
- Hur? - Släpp taget om henne.
Du är helt ensam.
- Ingen älskar dig. - Marisa gör det.
Hon är här, eller hur?
- Slå dig fri. - Hur då? Hon är ju en del av mig.
Marisa?
Marisa!
Jag ser in i ditt hjärta, Marisa. Du besitter förmågan att svika henne.
Marisa! Marisa!
Marisa!
Ja.
Det gör jag. Det gör jag.
Du bryr dig fortfarande om henne.
Om du bara visste vilket förakt hon hyser för dig.
- Hon har övergett dig. - Nej, aldrig. Aldrig.
Jag älskar henne.
Jag kan ge dig Lyra.
Hon skulle aldrig förråda mig.
Jag kan ge dig Asriel också. Han försöker skydda henne.
Det behövs inte. Jag har redan brutit ner honom.
Visa mig.
Se på honom.
Han vet att han är besegrad.
- Hans slut är här. - Vänta.
Jag vill att han ska se mitt ansikte.
Jag vill att han ska se vad jag har gjort.
Nej, Marisa...
Göm er här. Det dröjer inte länge nu. Jag skickar hit Lyra och Will.
På order av Auktoriteten ska alla kättare dödas!
- Ni är syndare! - Nej, snälla!
Auktoriteten kommer att straffa er! Ni ska be! Kättare!
Ner på knä!
Be till Auktoriteten!
Vad är det som händer? Soldaterna attackerar varandra.
- Serafina? - Era dæmoner är i tornet.
Ta med dem till en säker värld. Jag hittar er, var ni än är. Skynda er!
Hur känns det, lord Asriel?
Ditt barn vill inte veta av dig, och kvinnan du älskar har förrått dig.
Pan! Vi kommer, Pan!
Jaha. Ni kom till slut.
Will...
Hur stod du ut? Med att överge mig?
Nej, Marisa, nej.
Vi hör ihop.
Snälla...
Jag öppnar ett fönster till en säker plats.
Titta, Asriel. Titta på ditt öde.
Knivbäraren befinner sig i den här världen.
Han är med er dotter.
Gå. Vi hittar er sen.
För Lyra.
Molnet är borta.
Allt är borta.
- Kriget är slut. - Asriel vann.
Jag tror det.
Fint att se er.
Känner du det där?
Det är nån där inne.
Jag skär upp den.
Machi! Aria!
Vad jag har saknat er.
Kan vi ge oss av nu? Jag vill till Pan.
Text: Hanna Måhl Åsberg Iyuno