Podle románu Philipa Pullmana
JEHO TEMNÉ ESENCE III. 8. díl
Pantíku?
Vidíš je někde?
Ne.
Jsi v pohodě?
Nevím.
Prožili jsme toho tolik a jsme teď tady.
Jako by to nebylo skutečné.
Jo.
V té věži se matčin daemon...
Viděla jsem, jak přímo přede mnou zmizel.
Myslím, že je mrtvá.
Mělo by se mi ulevit.
Já svým rodičům v tolika věcech nerozumím...
V čem třeba?
Třeba proč ke mně nebyli upřímní.
Proč dělali tak příšerné věci.
Jak to, že se o mě 13 let nezajímala a najednou ano.
Proč mě opustili?
Když jsem si myslela, že je Asriel můj strýček,
vzhlížela jsem k němu.
A pak jsem ho nenáviděla.
Pořád mu to nemůžu odpustit, ale...
ani necítím nenávist.
Vyhrál válku.
A díky tomu jsme tady, takže...
Mám hrozně divný pocit, že umřel.
Což znamená, že jsem sama.
Nejsi.
Co je?
Nic.
Jenom jsem rád, že ses umyla, protože neustále páchneš.
Nevypadá to, že bych jí chyběl.
Působí spokojeně.
Až tě uvidí, bude ještě spokojenější.
Pomysli, jak to bude pěkné, zase být s nimi.
Nablízku.
Co když už to nebude stejné?
Už nikdy.
Lyra tě miluje.
Konečně jsme ve stejném světě. Tady jsme v bezpečí.
To nejsou oni, že ne?
Ne. To bys poznal.
Naši daemoni jsou prý v bezpečí.
Ale ještě musíme potkat někoho dalšího.
Pant je někde tady.
Takhle jsme se schovávali na Jordánské koleji.
Nevím přesně, kde je, ale cítím, že je blízko.
Nepřipadám si rozervaná. A vím, že je v bezpečí.
Poslouchej.
Co to je?
Jedou na kolečkách.
Dívka s chlapcem...
Ahoj.
Pojďte za Mary.
Asi chce, abychom šli za ní.
- Doktorko Maloneová. - Lyro! Ty jsi...
- Nemůžu uvěřit, že jste tady. - Jak ses sem...
Měla jsem tě hledat.
Já věděla, že tě zase uvidím.
Propána, to koukám.
- Ahoj. - Dobrý den.
Bože. Zažili jste války.
- Rád vás poznávám. - I já tebe.
Atal, děkuju. Jak jste se sem dostali?
- Pojďte dál. Máte hlad? - Ano.
Bestie zkažené...
Mají méně srafu než ty.
Kdy k nim přijde?
Já nevím.
Úplně bez tobolek, chudáčci.
Atal je nádherná.
Nikdy jsem nic podobného neviděla.
Ještě před rokem by mi to vyrazilo dech.
Ale není to o nic šílenější než mluvící medvědi a andělé.
Musí vás to trochu znepokojovat.
Mě předtím taky.
Už jsme byli všude možně, ale...
tenhle svět se mi asi líbí nejvíc.
Za poslední měsíce jsem se toho naučila víc než za předešlé roky.
Atal mě toho spoustu naučila.
Co třeba?
Třeba jak věřit svému instinktu.
Jak s úctou pečovat o strom.
Jak se s úctou pečuje o strom?
Především si nesmíš myslet, že jsi lepší než on.
My lidé máme hloupou představu, že se ocitáme na vrcholu evoluce,
ale spoustu věcí chápeme špatně.
Ráno vám chci něco ukázat.
Je to to, co si myslím?
Je to odpověď na otázku, kterou jsi mi v Oxfordu položila.
Vzpomínáš si? Jestli je Prach hřích.
Tvůj Prach, moje stínové částice... tady to nazývají sraf.
Ale je to jedno a totéž.
Je to jiskra, která znamená, že jsme naživu. Je to vědomí.
Takže Prach není hřích.
Je stejně dobrý nebo špatný jako my.
Jak to, že vás obklopuje víc Prachu než Lyru?
Je to stejné jako u Mulefů. Přichází to s věkem.
A se zkušenostmi.
To je neuvěřitelný.
Jak jste to vyrobila?
Tajemství se skrývá v oleji z tobolek.
Oni ho nasávají, a proto jsou schopni sraf vidět.
Vyvinuli se v dokonalé symbióze se stromy.
Všechno bylo v rovnováze. A pak...
se něco změnilo.
Láme to srdce, že?
Stromy hynou.
Mají nějakou chorobu?
Ne. Mizí z nich Prach.
Proudí ze světa pryč.
Myšlenka, představivost, pocit, všechno jde pryč.
Tak nádherné místo, kde jsou lidi hodnější a moudřejší než my, a...
ono umírá.
Co ho může zachránit?
Jestli jde Prach nějak přitáhnout zpátky?
Prach teoreticky přitahují myšlenky, tvořivost.
Takže... nějaký velký objev?
Atal tvrdí, že to nemůžu vyřešit, ale...
mně to stejně nedá.
A ti daemoni...
Co přesně hledáme?
Vypadají jako zvířata.
Ale mění se v závislosti na tom, jak se cítíte.
Takže když je z Panta vlkodlak, víte, že jste ji naštvala.
Je to vaše součást.
Will si myslel, že daemona nemá.
Protože je z vašeho světa. Ale má.
A vy taky.
- Pořád se ještě rozkoukávám. - Mě už nic nepřekvapí.
Mám za sebou neobyčejnou cestu.
Musela jsem zapomenout na všechno, čemu jsem věřila.
Ale na duši věříte, že ano?
Byla jste jeptiška.
Vy jste byla jeptiška?
Opravdická jeptiška? Z našeho světa?
V našem světě jsou jeptišky pořád.
A proč jste skončila?
Kvůli mnoha věcem. Byla to souhra událostí.
Mary, vyprávěj jim.
Byla jsem na jedné konferenci v Lisabonu.
Psala jsem o fyzice částic.
Můj řád mě v akademické práci velmi podporoval.
Poprvé jsem jela do zahraničí a všechno probíhalo hladce.
Slavili jsme a...
cítila jsem se trochu rozšafně.
Upřímně, až do té chvíle
mi nepřipadalo, že bych nějak strádala.
A pak... jsem někoho potkala.
Nebyla jako ostatní vědkyně.
Nevychloubala se tím, co všechno zná.
Hezky se s ní povídalo.
A najednou jsem se jí svěřovala, jak by mě to nikdy nenapadlo.
Otevřelo mi to celý svět možností.
Pocitů...
které jsem nikdy dřív nepoznala.
Dala mi takovou sladkou mandlovou cukrovinku.
A jakmile jsem ji ochutnala...
vrátila se mi jedna vzpomínka.
A já si uvědomila...
že už jsem tenhle pocit zažila.
Před lety, když jsem chodila do školy.
Pocit, že vám v břiše létají motýli.
Touhu s někým se sblížit.
Myslím, že jsem se dřív
bála ten pocit uchopit.
Ale tentokrát jsem ho nechtěla zapomenout.
Věděla jsem, že už se nemůžu vrátit do kláštera.
Nesnesla bych pomyšlení,
že už se nikdy nebudu cítit tak naživu.
A napadlo mě...
"Bude někomu líp,"
"když se teď vrátím do hotelu, pomodlím se"
"a slíbím, že už nikdy nepodlehnu pokušení?"
A ozvala se odpověď.
"Ne. Nebude."
A já si uvědomila...
že není nikdo, kdo by mě pochválil, jak jsem hodná holka,
nikdo, kdo by mě potrestal za zlobení.
Nikdo takový nebyl.
A to mě...
osvobodilo.
Připadala jsem si trochu osamocená,
ale věděla jsem, že chci zažít všechno, co mi svět nabízí.
Chtěla jsem zažít lásku.
A zažila jste ji?
Ano.
- Bála jste se? - Můj bože, strašně.
Riskovala jsem všechno. Věděla jsem, že mě odmítne,
ale... stálo to za to.
Je to vzácné...
když se to stane.
Když ten pocit zažijete, musíte se ho chopit.
Je to legrační, viďte?
Jeden krátký okamžik.
Jenom mi nabídla cukrovinku, a můj život to navždy změnilo.
Poprvé jsem jednala celým svým bytím.
Nejen zčásti.
Kde jsi, Pantíku?
Chci s tebou probrat tolik věcí...
Eva byla slabá tělem i duší.
Svedla ji vychytralost hadího jazyka.
Ale my ten jazyk vyrveme. Vyrveme.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Přinesla jsem vám něco k jídlu.
- Děkujeme. - Dobré ráno.
Dobré ráno.
Chtěla jsem jít s Atal a ostatními do tobolkového háje,
ale jestli chcete, můžu vám pomoct hledat daemony.
Ne, to nemusíte. Zvládneme to sami. Viď?
Jo. Zvládneme.
- Jo. - Děkujeme.
Dobrá.
- Nashle. - Ahoj.
Je to divný, jak se Pant neukáže, i když je tady.
Doufám...
V co doufáš?
Doufám, že se na mě nezlobí.
Myslím, že to pochopí.
A ona taky.
Myslím svého daemona.
Co když se ustálí jako něco hroznýho?
Třeba komár nebo slimák.
Nebo ryba.
Slyšela jsem o člověku, jehož daemon byl delfín.
Ale je to námořník, takže to nevadí.
Jo, představ si, jak chodím po Oxfordu s delfínem v ruce.
Nějak to dopadne.
Taky se ti na otázky doktorky Maloneové odpovídá tak těžko?
Skoro ani nejde vysvětlit, co všechno jsme prožili.
Myslím, že to nikdo nemůže pochopit.
Kromě tebe.
Je skvělá, viď?
Mary Maloneová? Jo.
Líbí se mi.
Myslím, že má
v mnoha věcech pravdu.
Jo? A v čem?
Třeba...
o Prachu a...
stromech.
"Stromech?"
Jak to myslíš, "Prach a stromy"?
Lyra!
Samotná Eva.
Pomysli, jakého požehnání dosáhnu, když uspěji tam, kde jiní selhali.
Chvalme Nejvyššího.
Dost!
Kdo jsi?
Co jsi?
Anděl.
Jsme zajedno.
Ne. Nejsme.
Pojď blíž.
Jsem tvým služebníkem.
Dovol mi provést tento oddaný čin, a uvidíš.
Chystám se zbavit svět hříchu.
Touha není hřích.
Láska má mnoho podob a všechny jsou nádherné.
Všechny stojí za to.
Vy, kdo ji soudíte,
máte jenom strach.
Jsem Balthamos.
A nedovolím, abys připravil o život nevinné dítě.
Baruchu.
Wille?
- To jsou Lyra s Willem? - Ano.
Odliv Prachu se zpomaluje.
Pak bylo proroctví naplněno.
Evina láska uzdraví Zemi a pocítí to celý svět.
Příroda bude obnovena.
V temnotě se zažehne jiskra.
Nevinné se mění ve zkušenost
a znovu zavládne harmonie.
Podívej, ti mladí...
To udělali oni.
Můžeme jít kamkoliv.
Klidně do nového světa, když budeme chtít.
Nebo můžeme zůstat tady.
Myslíš, že to Pant ví?
Myslím, že to uhádl.
Na chvíli se musíme vrátit do našich světů, viď?
Aby se jim nic nestalo.
Chci ti ukázat Jordán.
Pořádný Oxford.
Můžeme jít i do toho tvého.
A zase si zajít do kina.
Serafino Pekkalo.
Viděli jste, jak se svět změnil?
To všechno díky vám a vašim lidem.
Ta, jež svět tolik obdarovala, si zaslouží mít jméno.
Kirjava.
Kirjava. Hodí se to k tobě.
Proč nejste s Willem a Lyrou?
Pořád je trestáte za jejich zradu?
Ale pořád je milujete, že?
A nejste odtržení.
Ne.
Pořád jsme jeden.
Ale moc to bolelo.
K tomu, co je čeká, vás budou potřebovat.
Pante.
Opustila jsi mě.
Musel jsem ujít obrovskou dálku, abych tě zase našel.
Promiň mi to.
Jsem ti moc vděčná.
Já jsem nechtěla.
Promiň mi to.
Prosím. Prosím, promiň mi to.
Chyběl jsi mi.
Mám tě ráda.
Lyro.
Doufala jsem, že se ustálíš jako kuna.
Hodí se to k tobě.
Taky se mi to líbí.
Já jsem Kirjava.
Kirjava.
Hada jsi sehrála dobře.
Dobrý den.
Já jsem Xaphanie.
Neumím ani vyjádřit, jak jsem ti vděčná.
Promiňte, my se známe?
Mluvily jsme spolu v tvé laboratoři.
Sledovala jsem tě a vedla.
Projevila jsi statečnost, když jsi došla tak daleko.
Díky tobě se mnohovesmír uzdravuje.
Neudělala jsem skoro nic.
Ukázala jsi těm dvěma nevinným, jak podlehnout.
A tím, že objevili svou lásku, přitáhli Prach
zpátky do našich světů.
Skutečně bylo potřeba jen tohle?
Něco tak malého a obyčejného?
Láska nikdy není obyčejná pro ty, kdo ji objeví poprvé.
Svůj úkol jsi splnila.
Nastal čas, aby ses...
vrátila domů.
Domů?
Nejsem připravená.
Po celá staletí Prach uniká z vesmíru pryč.
Lyře a Willovi se podařilo zvrátit jeho směr.
Ovšem na to, aby to tak zůstalo, jejich láska nestačí.
Každé existující okno musí být uzavřeno.
- Všechna okna jsem po sobě zavřel. - Je jich nespočet.
Okna, která zůstala otevřená po všech bývalých nositelích.
Pokaždé, když se nůž prokrojí,
proudění Prachu zesílí.
A z průrvy mezi světy se uvolnila temnota.
Ta přináší na všechny světy zkázu.
Může zaujmout jakoukoliv podobu.
Mor... fantom...
Vyráběl jsem fantomy.
Ale když Will nebude moct použít nůž...
a když po sobě musíme zavírat okna, jak potom...
Musíme si vybrat mezi světy?
Willův, nebo můj?
V cizím světě dlouho žít nemůžeš.
Naši daemoni by to nepřežili.
To znamená...
že spolu nemůžeme zůstat v jednom světě.
Ne.
Nemůžete sem přijít a říkat nám tohle.
Po tom všem, čím jsme si prošli, to není fér.
Není to fér.
Zeptám se alethiometru. Ten bude vědět, co dělat.
Nevím, co se děje.
Nefunguje to.
Nespěchej.
Dýchej u toho, ano?
Je rozbitý.
Vrať se!
Není rozbitý, Lyro.
Ty ses změnila.
Dospěla jsi.
A tím to končí?
Už nikdy ho nebudu umět číst?
Ta znalost pořád existuje, ale budeš se muset učit jako ti předešlí.
Uměla jsi ho číst od přírody a teď se to můžeš znovu naučit.
K čemu to je?
Proč jsme sem šli?
Proč jsme to museli podstoupit, když se teď stejně rozdělíme?
Nevěděl jsem, že existuje takhle hrozný pocit.
Věčně se tak cítit nebudeš.
Já to ale nechci k Lyře necítit.
Chci jenom ji.
Jste divoženka. Musíte znát
nějaké kouzlo nebo způsob, jak cestovat mezi světy.
Já mám být s ním. Celé je to špatně.
Znáš takové ty příběhy, v nichž se vypráví,
že velká láska je taková, bez níž se nedá žít...
taková, za kterou jsi připraven zemřít?
To je chyba.
Taková láska není.
Umřít pro lásku, to zní sice romanticky,
ale mnohem romantičtější je pro lásku žít.
To, co s Willem máte, nikdy neztratíš.
Navždy jste jeden druhého zformovali.
A vím, že to tak teď nevypadá,
ale tebe čeká budoucnost, Lyro.
Věnovali jste obrovský dar.
Ale Prach nadále uniká ze světů.
Čas běží.
Pokud lidstvo zaměří svou mysl na objevy
a své srdce na soucit, možná vyrobí
dost Prachu na jedno poslední okno.
Ale vy už víte, kam to okno povede.
Do světa mrtvých.
To okno zavřít nemůžeme.
Je nejdůležitější.
Duchové ho potřebují.
A nyní musí být
všechna zbylá okna uzavřena.
Ale jak? Je jich moc.
Dokud nůž existuje, můžeš je zavřít jedině ty.
Když ten nůž zlomíš,
můžeme ti pomoct.
Musím ten nůž zlomit?
Ano. Jakmile se vrátíš domů.
Když bude rozbitý, rány zacelíme my, andělé.
Svět bude znovu celý a jedinečný.
Jestli je způsob, jak můžeme zůstat spolu, řekněte nám to.
Je mi to líto.
Jistým osudům se musí podvolit i ti nejmocnější.
Miluju tě.
A do smrti tě nepřestanu milovat.
Miluju tě.
Ale jednou se sem vrátíme.
Až své životy dožijeme.
Pak projdeme světem mrtvých
a budeme Křídlům milosrdenství vyprávět o všem, co jsme dělali.
Znovu se najdeme... tady.
Budu tu lítat tak dlouho...
dokud tě nenajdu.
A já tě budu hledat...
každý okamžik.
Každičký okamžik.
A až se jednou najdeme,
pak už nás nikdo nerozdělí.
Pevně se spojíme.
Každý můj atom...
se propojí s tím tvým.
Až budou z našich atomů sestavovat nové životy...
budou je muset brát po dvou.
Jeden za tebe a jeden za mě.
Budeme žít v květinách a paprscích.
Budeme pevně spojeni.
Půjdeme s vámi.
Nezapomeň na nás, Mary.
Vyprávěj o nás příběhy.
Atal, to nemůžeš.
Jakmile se okna zavřou, všechny světy se správně seřadí.
Ale teď, Wille...
by měl být Lyřin Oxford tady.
Postaráte se o Lyru, že ano?
Má spoustu odvahy, ale...
myslím, že to pro ni bude velmi těžké.
Postarám.
Navždy z ní bude moje sestra.
Will má aspoň Kirjavu.
Ty svého daemona taky můžeš vidět.
Kdybys chtěla.
Když jsi v jeskyni promlouvala s anděly,
uvedla ses do zvláštního stavu mysli.
Jako když Lyra četla svůj alethiometr?
Přesně tak.
Všichni vidíme jen to, co očekáváme.
Prach jsi uviděla teprve ve chvíli, kdy jsi tomu uvěřila.
Zkus to.
Tady jsi.
Můžeme se sem vracet každý rok.
Ty ve svém světě, já ve svém.
O letním slunovratu. V poledne.
A já přijdu.
Přijdu sem každý rok... do konce života.
A když poznáme někoho, kdo se nám líbí,
musíme na něj být hodní.
Nesrovnávat ho.
Ale půjdeme sem...
jen na jednu hodinu...
a budeme tu spolu.
Každý rok. Slibuju.
Udělej to.
Nikdy na tebe nezapomenu.
Ten nůž zlomím, hned jak projdu oknem,
protože bych se k tobě určitě chtěl vrátit.
Copak je?
Zkouším si představit, jak budeš vypadat jako starý.
- Určitě mi to bude slušet. - Moc.
- Lyro. - Wille.
Mysli na ni.
O ROK POZDĚJI
Můžeme se sem vracet každý rok.
Ty ve svém světě...
a já ve svém.
Budeme tu spolu.
Přijdu sem každý rok.
Do konce života.
Slibuju.
Lyro.
Will s Lyrou se rok co rok vraceli na svou lavičku.
Svůj slib dodrželi
a prožili plnohodnotné životy ve svých světech.
Will nastoupil na medicínu a stal se úspěšným chirurgem.
Lyra se i nadále vzdělávala na koleji svaté Sofie v Oxfordu,
kde se znovu naučila číst z alethiometru.
Jednoho dne se jí to bude hodit,
až se s Pantem vydá vstříc dalšímu dobrodružství.
Ale to už je jiný příběh...
Inspirováno knižním překladem Dominiky Křesťanové
České titulky Anna Křížková Iyuno-SDI Group 2022