Pan.
- Har du set dem? - Nej.
- Er du okay? - Jeg er ikke sikker.
Vi har været så meget igennem, og nu er vi her.
- Det føles ikke virkeligt. - Ja...
Oppe i tårnet så jeg min mors daimon.
Jeg så ham forsvinde for øjnene af mig.
Jeg tror, hun er død.
Jeg burde være lettet.
Der er så meget, jeg ikke forstår ved mine forældre.
Som hvad?
Hvorfor de ikke var ærlige over for mig.
Hvorfor de gjorde de forfærdelige ting.
Hvorfor var hun ikke interesseret i mig i 13 år, og pludselig var hun?
Hvorfor forlod de mig?
Da jeg troede, Asriel var min onkel, forgudede jeg ham.
Og så hadede jeg ham.
Jeg kan ikke tilgive ham, men...
Jeg hader ham heller ikke.
Han vandt krigen. Og vi kan være her nu, så...
Jeg har en fornemmelse af, at han er væk.
Hvilket betyder, at jeg er alene.
Nej, det er du ikke.
- Hvad? - Ikke noget.
Jeg er glad for, at du vaskede dig, for du stinker.
Hun savner mig vist ikke.
Hun har det fint.
Hun vil få det bedre, når hun ser dig.
Tænk på, hvor godt det bliver at være sammen med dem igen. At være tætte.
Hvad hvis det ikke føles som før? Hvad hvis det aldrig gør?
Lyra elsker dig.
Endelig er vi i samme verden. Vi er i sikkerhed her.
- Det er ikke dem, vel? - Du ville vide det, hvis det var.
Det siger, at vores daimoner er i sikkerhed.
Men der er en anden, vi skal møde.
Men Pan er her.
Det er, ligesom da vi gemte os på Jordan.
Jeg ved ikke, hvor han er, men jeg kan mærke ham.
Jeg føler mig ikke splittet. Og jeg ved, han er i sikkerhed.
Lyt.
Hvad er det?
De kører på hjul.
Pigen og drengen.
Hej.
Kom og mød Mary.
Jeg tror, den vil have os med.
- Dr. Malone? - Lyra?
Tænk, at du er her.
Jeg blev bedt om at finde dig. Jeg vidste, jeg ville se dig igen.
Åh gud, se dig lige. Hej.
- Hej. - I har været meget igennem.
- Godt at møde dig. - I lige måde.
Tak, Atal. Hvordan kom I hertil?
- Kom indenfor. Er I sultne? - Ja.
Ugudelige bæster.
De har mindre Sraf end dig.
- Hvornår får de det? - Det ved jeg ikke.
Ingen frøkapsler, de stakler.
Atal er så smuk.
Jeg har aldrig set noget lignende.
For et år siden ville det overvælde mig.
Men intet er mere skørt end talende bjørne og engle.
Du må finde det lidt foruroligende. Det gjorde jeg.
Vi har været alle vegne, men det her er min yndlingsverden.
Jeg har lært mere ved at være her, end jeg har i årtier.
- Atal har lært mig så meget. - Som hvad?
At stole på mine instinkter. Hvordan man behandler et træ med respekt.
Hvordan behandler man et træ med respekt?
Man begynder med ikke at tro, at man er bedre end det.
Vi mennesker tror, at vi er evolutionen højdepunkt -
- men hold op, hvor tog vi fejl.
Jeg vil vise jer noget i morgen.
Er det, hvad jeg tror, det er?
Det er svaret på det spørgsmål, du stillede mig i Oxford.
Kan du huske det? Om Støv var synd?
Dit Støv, mine skyggepartikler bliver kaldt for Sraf her.
Men det er det samme. Det er livsgnisten.
Bevidstheden.
Så Støv er ikke synd.
Det er lige så godt eller skidt som os.
Hvorfor har du mere Støv end Lyra?
Det er det samme med Mulefaerne. Det kommer med alder. Og erfaring.
Det er utroligt. Hvordan har du lavet det?
Det er frøkapselolien, der er nøglen.
De absorberer det, og sådan kan de se Sraf.
De udviklede sig sammen med træerne i en perfekt symbiose.
Alt var i balance. Og så ændrede noget sig.
Det er hjerteskærende, ikke?
Træerne dør.
Er det en sygdom?
Det er Støvet, der forsvinder.
Det strømmer ud af verden.
Tanker, fantasi og følelser blæser væk.
Dette smukke sted, hvor folk er sødere og klogere end os -
- er ved at dø.
- Hvad kan redde det? - Måske kan Støvet trækkes tilbage.
I teorien tiltrækkes Støv af tanker og kreativitet.
Så måske en stor opdagelse?
Atal siger, jeg ikke kan tænke mig ud af det, men jeg må prøve.
Så disse daimoner, hvad leder vi helt præcist efter?
De ligner dyr.
Men de ændrer sig alt efter, hvordan man har det.
Så når Pan er en jærv, ved man, at hun er sur.
Men de er en del af en.
Will troede ikke, han havde en. Han er jo fra din verden.
Men han har en. Det har du også.
- Jeg prøver stadig at forstå det. - Intet overrasker mig længere.
Hele denne rejse har været så ekstraordinær.
Jeg måtte skubbe al min viden til side.
Men du tror på sjælen, gør du ikke? Du har været nonne.
Var du nonne? En rigtig nonne?
Der er stadig nonner i vores verden.
Hvorfor holdt du op?
Det var på grund af mange ting.
Mary, fortæl dem historierne.
Jeg var til konference i Lissabon.
Jeg holdt foredrag om partikelfysik.
Min orden støttede min akademiske karriere.
Det var første gang, jeg rejste. Det gik rigtig godt. Vi fejrede det -
- så jeg følte mig nok lidt modig.
Helt ærligt, indtil da -
- følte jeg ikke, at mit liv manglede noget.
Og så mødte jeg en.
Hun var ikke som de andre akademikere.
Hun var ikke interesseret i at vise, hvor meget hun vidste.
Hun var nem at tale med.
Og pludselig delte jeg ting, jeg ikke troede, jeg havde brug for.
Og det åbnede op for en hel verden af muligheder.
Følelser...
...jeg aldrig havde oplevet før.
Og så gav hun mig den her søde, lille, sukkerholdige mandelting.
Så snart jeg smagte den, kom minderne væltende tilbage.
Jeg indså, at jeg havde følt det før -
- for år tilbage, da jeg gik i skole.
Sommerfuglene i min mave.
Længslen efter at være tæt på nogen.
Jeg havde nok bare været bange for at indse det før.
Men jeg ville ikke glemme det denne gang.
Jeg kunne ikke tage tilbage til klosteret efter det.
Jeg kunne ikke bære tanken om at leve uden at føle mig så levende.
Og jeg tænkte...
"Får nogen det bedre af, at jeg tager tilbage til hotellet og beder -
- og lover aldrig at falde for fristelsen igen?"
Og svaret kom til mig.
"Nej. Det er der ingen, der gør."
Og jeg indså...
Der var ingen til at belønne mig for at være en god pige -
- eller for at straffe mig for at være ond.
Der var ingen.
Og det var...
Det var befriende.
Og det var... Det var lidt ensomt.
Men jeg ville opleve alt, hvad verden havde at byde på.
Jeg ville opleve kærlighed.
Og gjorde du det?
Ja.
- Var du bange? - Jeg var rædselsslagen.
Jeg risikerede alt og var sikker på at blive afvist -
- men det var det værd.
Det er sjældent.
Når det sker... Når man har det sådan, skal man tage fat i det.
Det er sjovt, ikke? Et lille øjeblik.
Hun tilbød mig bare noget slik, og det ændrede mit liv for altid.
For første gang gjorde jeg noget med hele min natur.
Ikke kun en del af den.
Hvor er du, Pan?
Der er så meget, jeg vil tale med dig om.
Eva var svag i krop og sind.
Hun blev narret af slangens snu tunge.
Vi skærer tungen ud. Vi vil...
- Godmorgen. - Godmorgen.
Jeg har mad med til dig.
- Tak. - Godmorgen.
Godmorgen.
Jeg ville slutte mig til Atal og de andre i lunden -
- men jeg kan hjælpe jer med at lede efter jeres daimoner.
Det er vist ikke nødvendigt. Vi klarer os fint alene. Ikke?
Jo. Vi klarer os.
- Ja. - Tak.
- Okay. - Hej hej.
Hej.
Det er underligt, at Pan er her, men ikke kommer frem.
- Jeg håber... - Hvad håber du?
- Jeg håber ikke, han er vred på mig. - Jeg tror, han vil forstå.
Og det vil hun også. Min daimon altså.
Hvad nu, hvis hun vælger en dårlig skikkelse?
Som en myg eller en snegl? Eller en fisk?
Jeg hørte om en mand, hvis daimon var en delfin.
Men han er sømand.
Ja, forestil dig mig gå rundt i Oxford med en delfin.
Vi finder ud af det.
Er det svært at svare på Malones spørgsmål?
Det virker umuligt at forklare, hvad vi har været igennem.
Jeg tror ikke, nogen forstår det.
Bortset fra dig.
Hun er fantastisk, ikke?
Mary Malone? Ja. Jeg kan lide hende.
Hun har ret i mange ting.
Ja? Hvilke ting?
Støv og træer.
"Og træer"? Hvad mener du med "Støv og træer"?
Lyra.
Selveste Eva.
Tænk på min velsignelse, når jeg lykkes, hvor andre har fejlet.
Æret være Autoriteten.
Stop.
Hvem er du?
Hvad er du?
En engel.
Vi er på samme side.
Nej. Det er vi ikke. Kom nærmere.
Jeg er din tjener.
Lad mig udføre denne handling, så skal du se.
Det, jeg gør nu, vil befri verden for synd.
Begær er ikke en synd.
Kærlighed antager en million former. De er alle smukke -
- og alle værdige.
I, som dømmer, er bare bange.
Jeg er Balthamos.
Jeg vil ikke lade dig tage et uskyldigt barns liv.
Baruch.
Will.
- Er det Lyra og Will? - Ja. Støvstrømmen aftager.
Så er profetien gået i opfyldelse.
Evas kærlighed vil hele Jorden, og hele verden vil mærke den.
Naturen vil blive genskabt.
Håbet vil blusse op i mørket.
Når uskylden bliver til erfaring, vil alt igen være i harmoni.
Se de unge.
De gjorde det.
Vi kan tage hen, hvor vi vil.
- Vi kan tage til en ny verden. - Eller vi kunne bare blive her.
Tror du, Pan ved det?
Jeg tror, han har gættet det.
Vi skal tilbage til vores verdener, ikke?
Så de kan overleve.
Jeg vil vise dig Jordan. Det rigtige Oxford.
Vi kan også tage til dit.
Gå i biografen igen.
Serafina Pekkala.
Har I set, hvordan verden ændrer sig? Det er takket være jer.
Og jeres mennesker.
En, der har givet verden sådan en gave, fortjener et navn.
Kirjava!
Kirjava. Det klæder dig.
Hvorfor er I ikke hos Will og Lyra?
Straffer I dem stadig for deres forræderi?
Men I elsker dem stadig, ikke?
Og I er ikke blevet skåret væk.
Vi er stadig ét.
Men det var så smertefuldt.
De får brug for jer til det, der venter.
Pan.
Du forlod mig.
Jeg har rejst så langt for at finde dig igen.
Undskyld.
Jeg er så taknemmelig.
Jeg ville ikke. Undskyld.
Jeg beder dig. Jeg er virkelig ked af det.
Jeg har savnet dig.
Jeg elsker dig.
Lyra!
Jeg håbede, du ville vælge skikkelse af en skovmår. Det klæder dig.
Jeg kan også lide det.
Jeg hedder Kirjava.
Kirjava.
Du spillede slangen godt.
Hej.
Jeg hedder Xaphania.
Og jeg er dig dybt taknemmelig.
Undskyld, men kender jeg dig?
Vi talte sammen i dit laboratorium.
Jeg har holdt øje med dig og vejledt dig.
Det var modigt af dig at komme så langt.
Takket være dig heler multiverset.
Jeg gjorde næsten ingenting.
Du viste to uskyldige, hvad det betyder at turde.
Og ved at opdage deres kærlighed har de trukket Støvet tilbage til os.
Var det virkelig alt, hvad det krævede?
Noget så småt og almindeligt.
Kærlighed er aldrig småt for dem, der opdager den for første gang.
Din opgave er nu fuldført.
Tiden er inde til, at du skal hjem.
Hjem?
Jeg er ikke klar.
I århundreder er Støv strømmet ud af universet.
Lyra og Will har vendt udviklingen.
Men deres kærlighed alene er ikke nok til at opretholde den for evigt.
Alle vinduer, der eksisterer, skal lukkes.
Jeg har lukket alle vinduerne.
Der er mange flere.
Vinduer efterladt åbne af de tidligere bærere.
Hver gang kniven skærer, øges strømmen af Støv -
- og fra revnen i rummet mellem verdener -
- frigives noget af mørket.
Det bringer ødelæggelse til alle verdener.
Det kan tage form af mange ting.
En pest, et genfærd.
Jeg har lavet genfærd.
Men hvis Will ikke må bruge kniven...
...og vi ikke kan lade vinduerne stå åbne, hvordan skal vi så...
Skal vi vælge verdener? Wills eller min?
Man kan ikke leve i en andens verden.
Vores daimoner ville ikke overleve.
Det betyder...
Vi kan ikke blive i den samme verden.
Det kan du ikke bare komme og sige.
Efter alt det, vi har været igennem. Det er ikke fair.
Jeg spørger alethiometeret. Det ved, hvad vi skal gøre.
Jeg ved ikke, hvad der sker. Det virker ikke.
Tag dig god tid.
Træk vejret, okay?
Det er i stykker.
Kom tilbage.
Det er ikke i stykker. Du har forandret dig. Du er blevet voksen.
Er det så slut? Vil jeg aldrig kunne aflæse det igen?
Dets viden eksisterer stadig, men du skal lære det ligesom dem før dig.
Du kan få den tilbage ved at arbejde.
Hvad er pointen? Hvorfor er vi her?
Hvorfor gennemgik vi alt det bare for at blive tvunget fra hinanden?
Jeg vidste ikke, det var muligt at have det så skidt.
Det vil ikke altid føles sådan.
Jeg vil ikke have, at den her følelse forsvinder.
Jeg vil kun have hende.
Du er en heks. Du må kunne en besværgelse -
- eller en måde at rejse mellem verdener på.
Jeg skal være sammen med ham. Det er helt forkert.
Kender du alle de historier, der siger...
Den største kærlighed er den, man ikke kan leve uden.
Den, man er klar til at dø for.
Det er ikke rigtigt. Det er ikke kærlighed.
Det virker romantisk at dø for kærlighed -
- men det er mere romantisk at leve for det.
Du mister aldrig det, du har med Will.
I har formet hinanden for evigt. Og jeg ved, det ikke virker sådan nu.
Men du har en fremtid, Lyra.
Du har givet os en stor gave.
Men Støvet strømmer stadig ud af verdenerne.
Tiden rinder ud.
Hvis menneskeheden fokuserer på opdagelse og på medfølelse -
- kan de skabe nok Støv til, at en enkelt åbning kan eksistere.
Men du ved allerede, hvor det vindue må være.
De dødes land.
Vi kan ikke lukke det vindue. Det er det vigtigste.
Genfærdene har brug for det.
Og nu skal resten af vinduerne lukkes.
Men hvordan? Der er så mange.
Så længe kniven eksisterer, kan kun du lukke dem.
Knæk kniven, så hjælper vi dig.
Skal jeg knække kniven?
Ja. Når du kommer hjem.
Når den er knækket, vil vi engle forsegle sårene.
Verdenerne bliver hele og unikke igen.
Hvis vi kan være sammen, så sig det nu.
Det gør mig ondt.
Der er skæbner, som selv de stærkeste må underkaste sig.
Jeg elsker dig.
Jeg vil aldrig holde op med at elske dig.
Jeg elsker dig.
Men vi kommer tilbage hertil.
Når vi har levet vores liv.
Vi skal rejse gennem De dødes land -
- og vi fortæller Nådige vinger om vores liv.
Vi kan finde hinanden herinde.
Jeg driver rundt, indtil jeg finder dig.
Og jeg vil lede efter dig...
...hvert øjeblik, hvert eneste øjeblik.
Når vi finder hinanden igen...
...vil ingen kunne skille os ad.
Vi vil være knyttet så tæt sammen.
Hvert atom af mig...
...og hvert atom af dig.
Når de bruger vores atomer til at skabe nye liv...
...må de tage to.
Et til dig og et til mig.
Vi kommer til at være i blomsterne og i solstrålerne.
Vi kommer til at være knyttet tæt sammen.
Vi skal nok tage med.
Glem os ikke, Mary. Bliv ved med at fortælle historier.
Atal, det kan du ikke.
Når alle vinduerne er lukket, vil verdenerne stå på linje.
Men lige nu burde Lyras Oxford være her.
Du tager dig af Lyra, ikke?
Hun er en modig pige, men...
- Det bliver svært for hende. - Det skal jeg nok.
Hun er min søster nu, for evigt.
I det mindste har Will Kirjava.
Du kunne også se din daimon. Hvis du ville.
Da du talte med englene i din hule, var du i en særlig sindstilstand.
- Som da Lyra aflæste alethiometeret? - Præcis.
Vi ser kun det, vi forventer at se.
Du så først Støv, da du troede, du var i stand til det.
Prøv engang.
Der er du jo.
Vi kan komme tilbage hvert år.
Du i din verden, jeg i min.
På midsommerdag, midt på dagen.
Jeg skal nok være der.
Jeg vil være der hvert år hele mit liv.
Og hvis vi møder en, vi kan lide, skal vi være søde ved dem.
Vi sammenligner dem ikke.
Men vi kommer her kun i en time...
...så vi kan være sammen.
Hvert år. Det lover jeg.
Gør det bare.
Jeg vil aldrig glemme dig.
Jeg knækker kniven, når jeg er igennem -
- for jeg får lyst til at komme tilbage til dig.
Hvad er der?
Jeg prøver at forestille mig, hvordan du ser ud som gammel.
- Flot, selvfølgelig. - Meget.
- Lyra. - Will.
Tænk på hende.
ET ÅR SENERE
Vi kan komme tilbage hvert år.
Dig i din verden, mig i min.
Og vi kan være sammen.
Jeg kommer hvert år. Hele mit liv. Det lover jeg.
Lyra.
Will og Lyra vendte tilbage til bænken hvert år.
De holdt deres løfte og levede et fuldt liv i deres egne verdener.
Will læste medicin og blev senere kirurg.
Lyra blev uddannet på St. Sophia's College i Oxford -
- hvor hun igen lærte at aflæse et alethiometer.
Det skulle blive nyttigt en dag, da de skulle ud på nye eventyr.
Men det er en anden historie.
Tekster: Maja Axholt Iyuno