AZ ÚR SÖTÉT ANYAGAI 3. ÉVAD 8. RÉSZ
Pan?
Láttad őket?
Nem.
Jól vagy?
Nem tudom.
Annyi mindent éltünk át, és most itt vagyunk.
Mintha nem is lenne igaz.
Ja.
A toronyban anyám daimónja...
a szemem előtt vált köddé.
Azt hiszem, anyám meghalt.
Meg kéne könnyebbülnöm.
Annyi mindent nem értek a szüleimmel kapcsolatban.
Mint például?
Hogy miért nem voltak velem őszinték?
Miért követtek el olyan borzasztó dolgokat?
Anyámat miért nem érdekeltem 13 évig, aztán hirtelen mégis?
Miért hagytak el?
Amikor Asrielről azt hittem, hogy a nagybátyám,
bálványoztam.
Aztán meggyűlöltem.
Most sem tudok neki megbocsátani, de...
nem is gyűlölöm.
Hát, megnyerte a háborút.
És mi ide lyukadtunk ki, szóval...
Az az érzésem, hogy ő sincs többé.
Ezek szerint egyedül maradtam.
Nem vagy egyedül.
Mi van?
Semmi.
Csak örülök, hogy megmosakodtál, mert bűzlesz.
Nem tűnik úgy, mintha hiányoznék neki.
Úgy látom, jól van.
Sokkal jobban lesz, ha meglát téged.
Gondolj bele, milyen jó lesz újra együtt lenni!
A közelükben.
És ha más lesz, mint régen?
Ha sosem lesz ugyanolyan?
Lyra szeret.
Végre ugyanabban a világban vagyunk. Biztonságban.
Ezek nem ők, ugye?
Nem. Azt megéreznéd.
Azt mutatja, a daimónjaink biztonságban vannak.
De találkoznunk kell még valakivel.
Pan itt van a közelben.
Olyan érzés, mint amikor bújócskáztunk a Jordanben.
Nem tudom, hol van pontosan, de érzem a közelségét.
Nem érzem magam kettészakadva. És tudom, hogy biztonságban van.
Hallod?
Mi ez?
Kerekeznek.
A lány és a fiú.
Szia!
Gyertek Maryhez!
Azt hiszem, arra kért, hogy kövessük.
- Dr. Malone! - Lyra! Nahát...
- El se hiszem, hogy itt vagy! - Hogy kerültetek ide?
Azt mondták, meg kell keresselek.
Tudtam, hogy találkozunk még.
Úristen, nézzenek oda!
- Szia! - Szervusz!
Jesszus, te megsérültél!
- Örülök, hogy megismerlek. - Én is.
Atal, köszönöm! Hogy kerültetek ide?
- Gyertek be! Éhesek vagytok? - Igen.
Istentelen bestiák.
Kevesebb Srafjuk van, mint neked.
Honnan jut majd hozzájuk?
Nem tudom.
Terméstokjuk sincs.
Atal olyan szép!
Sosem láttam hozzá hasonlót.
Egy éve fel se tudtam volna fogni. Most meg...
Semmivel sem furcsább, mint a beszélő medvék meg az angyalok.
Biztos szokatlannak találjátok.
Én is így voltam vele.
Rengeteg helyen jártunk, de...
azt hiszem, ez a kedvenc világom.
Többet tanultam itt pár hónap alatt, mint az utóbbi évtizedekben.
Atal annyi mindenre megtanított!
Például?
Hogy bízzak az ösztöneimben.
Hogy tisztelettel bánjak a fákkal.
Hogyan bánsz tisztelettel egy fával?
Először is, ne gondold, hogy jobb vagy nála!
Az emberek botor módon elhiszik, hogy ők az evolúció csúcsa, pedig...
annyi mindenben tévedünk.
Reggel szeretnék mutatni valamit.
Ez az, amire gondolok?
A válasz a kérdésre, amit Oxfordban tettél fel.
Emlékszel? Hogy a Por-e a bűn?
A te Porodat, az én árnyrészecskéimet itt Srafnak nevezik.
De ugyanaz a dolog.
A szikra, amely azt jelzi, élünk. Az öntudat.
Szóval, a Por nem bűn.
Épp annyira rossz vagy jó, mint mi magunk.
Körülötted miért van több Por, mint Lyra körül?
A Mulefáknál is így megy. A korral jár.
És a tapasztalattal.
Elképesztő.
Hogyan készítetted?
A terméstok olaja a kulcs.
Felszívódik a Mulefákban, így látják a Srafot.
A fákkal együtt fejlődtek ki, tökéletes szimbiózisban.
Minden egyensúlyban volt, csakhogy...
valami megváltozott.
Szívszorító, igaz?
A fák haldokolnak.
Valamiféle betegség?
Nem. A Por egyre ritkul.
Kiáramlik a világból.
A gondolat, a képzelet, az érzelmek: mind elillannak.
Ez a gyönyörű hely, ahol annyival kedvesebbek és bölcsebbek minálunk,
egyszerűen haldoklik.
Mi tudná megmenteni?
Valahogy vissza kéne fordítani a Port.
Elméletben a Port a gondolkodás, a kreativitás vonzza.
Szóval talán valami nagy felfedezést kéne tenni.
Atal szerint ez nem fejben dől el, de...
akkor is megpróbálom megoldani.
Szóval, ezek a daimónok...
Mit is keresünk egész pontosan?
Állatoknak néznek ki.
De megváltoznak, attól függően, hogyan érzed magad.
Amikor Pan rozsomák, akkor biztos felhúztad Lyrát.
De a részeink.
Will azt hitte, neki nincs daimónja.
Mert a te világodból származik. De van neki.
Ahogy neked is.
- Még próbálom feldolgozni. - Engem már semmi sem lep meg.
Ez az egész utazás annyira különleges volt.
Mindent újra kellett értékelnem, amit tudok.
De a lélekben hiszel, ugye?
Végül is apáca voltál.
Apáca voltál?
Igazi apáca? A mi világunkban?
Léteznek még apácák.
Miért adtad fel?
Sok minden okozta... együtt.
Mary, mesélj nekik!
Egy konferencián voltam, Lisszabonban.
Részecskefizikából tartottam előadást.
A rendem támogatta a tudományos karrieremet.
Először jártam külföldön, és minden olyan jól ment...
Ünnepeltünk, úgyhogy...
Merésznek éreztem magam.
Őszintén szólva addig nem éreztem,
hogy bármi hiányozna az életemből.
Aztán... találkoztam valakivel.
Más volt, mint a többi tudós.
Nem akarta fitogtatni, mennyi mindenhez ért.
Olyan könnyű volt vele beszélgetni!
Olyan dolgokat osztottam meg vele, amiket sosem gondoltam volna.
A lehetőségek egy egész tárháza nyílt meg előttem.
Érzéseké,
amiket sosem éltem még át.
Megkínált egy édességgel, valami cukros, mandulás finomsággal.
És ahogy belekóstoltam,
elöntött egy régi emlék.
Ráébredtem,
hogy éreztem már így.
Évekkel azelőtt, iskoláskoromban.
Tele voltam izgalommal.
Szinte sajog, ahogy vágysz valakinek a közelségére.
Azt hiszem,
túlságosan féltem felismerni régebben.
De ez alkalommal nem akartam elfelejteni.
Tudtam, hogy ez után nem mehetek vissza a zárdába.
Nem tudtam elviselni a gondolatot,
hogy soha többé ne érezzem ennyire elevennek magam.
Belegondoltam,
hogy jót teszek-e azzal bárkinek,
ha visszamegyek a hotelbe, imádkozom
és megesküszöm, hogy soha többet nem esem kísértésbe?
A válasz nem váratott magára.
Nem. Senkinek.
Rájöttem,
hogy nincs senki, aki megdicsérjen, mert jó kislány vagyok,
vagy megbüntessen, ha rossz vagyok.
Nincs senki.
És ez...
felszabadítóan hatott.
És egy kicsit... magányos is lettem.
De tudtam, hogy meg akarok tapasztalni mindent, amit a világ nyújthat.
Meg akarom tapasztalni a szerelmet.
És úgy lett?
Igen.
- Féltél? - Úristen, rettegtem!
Mindent kockára tettem, és biztos voltam benne, hogy visszautasít,
de megérte.
Ritka dolog.
Ha megtörténik...
Amikor így érzel, azt meg kell ragadni.
Érdekes, nem?
Egy apró mozzanat.
Csak édességgel kínált, mégis örökre megváltoztatta az életemet.
Először fordult elő, hogy a teljes valómmal léteztem.
Nem csak egy részével.
Hol vagy, Pan?
Olyan sok mindenről szeretnék beszélgetni veled!
Éva teste és lelke is gyenge volt.
Megtévesztette a kígyó nyelve.
Kivágjuk azt a nyelvet! Mi majd...
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Hoztam reggelit.
- Köszönöm. - Jó reggelt!
Jó reggelt!
Atallal és a többiekkel a terméstokok ligetébe készülünk,
de segíthetek inkább keresni a daimónjaitokat, ha szeretnétek.
Nem, semmi szükség rá. Megleszünk kettesben, igaz?
Igen, megleszünk.
- Igen. - Köszi.
Jól van.
- Szia! - Sziasztok!
Furcsa, hogy Pan itt van, mégsem mutatkozik.
Remélem...
Mit?
Hogy nem dühös rám.
Szerintem meg fogja érteni.
És ő is.
Mármint az én daimónom.
Mi van, ha béna alakban állapodik meg? Szúnyog lesz, vagy meztelencsiga?
Vagy hal?
Hallottam valakiről, akinek delfin a daimónja.
De tengerész, így nem gond.
Ja. Mi lenne, ha egy delfinnel a karomban kéne Oxfordban mászkálnom?
Megoldjuk.
Neked nem nehéz válaszolni Dr. Malone kérdéseire?
Nehéz elmagyarázni, min mentünk keresztül.
Szerintem nincs, aki megértené.
Rajtad kívül.
Remek nő, ugye?
Mary Malone? Igen.
Nagyon kedvelem.
Szerintem igaza van
sok dologban.
Például miben?
Tudod,
a Porral kapcsolatban...
meg a fákkal.
A fákkal?
Mi van a Porral meg a fákkal?!
Lyra!
Éva maga.
Sokszorosan áldott vagyok, hogy elérem azt, amiben mások kudarcot vallottak.
Hála a Fennhatóságnak!
Állj!
Ki vagy te?
Mi vagy te?
Egy angyal.
Egy oldalon állunk.
Nem. Ez nem igaz.
Gyere közelebb!
A szolgád vagyok.
Hadd hajtsam végre e tettet, hűségem bizonyítékaként!
Amire készülök, megtisztítja a világot a bűntől.
A vágy nem bűn.
A szeretet rengeteg formát ölthet, és mind gyönyörű.
Mind értékes.
Te, aki ítélkezel,
csak félsz.
Balthamosz vagyok.
Nem engedem, hogy kioltsd egy ártatlan gyermek életét!
Baruch.
Will?
- Lyra és Will? - Igen.
A Por áramlása lassul.
Akkor a prófécia beteljesült.
Éva szerelme meggyógyítja a Földet, és minden világ érezni fogja.
A természet megújul.
A sötétben remény csillan.
Az ártatlanságot felváltja a tapasztalás,
és mind újra harmóniában élünk majd.
Nézd, a fiatalok!
Ők okozták!
Bárhová elmehetünk.
Egy új világba is, ha akarunk.
De itt is maradhatunk.
Szerinted Pan tudja?
Szerintem rájött.
Egy időre vissza kell mennünk a világainkba.
Hogy megerősödjenek.
Meg szeretném mutatni neked a Jordant.
Az igazi Oxfordot.
A te Oxfordodba is elmehetünk.
Mozizhatunk megint.
Serafina Pekkala!
Látjátok, hogyan változik a világ?
Nektek köszönhető, és az embereiteknek.
Aki ilyen ajándékot adott a világnak, nevet érdemel.
Kirjava.
Kirjava. Illik hozzád.
Miért nem vagytok Will-lel és Lyrával?
Megbüntetitek őket az árulásukért?
De szeretitek őket, nem?
És nem szakadtatok el.
Nem.
Még egyek vagyunk.
De olyan fájdalmas volt!
Szükségük lesz rátok az elkövetkezőkben.
Pan!
Elhagytál.
Olyan messzire kellett utaznom, hogy újra rád találjak!
Nagyon sajnálom.
Annyira hálás vagyok!
Nem akartam.
Sajnálom.
Kérlek, kérlek! Sajnálom.
Hiányoztál.
Szeretlek.
Lyra!
Reméltem, hogy nyusztként állapodsz meg.
Illik hozzád.
Nekem is tetszik.
A nevem... Kirjava.
Kirjava.
Ügyesen játszottad a kígyó szerepét.
Üdvözöllek!
Xaphania vagyok.
Elmondhatatlanul hálás vagyok neked.
Elnézést, de... ismerjük egymást?
A laboratóriumodban beszéltünk.
Figyeltelek és vezettelek.
Olyan bátor voltál, hogy idáig eljutottál!
Hála neked, a multiverzum gyógyul.
Alig tettem valamit.
Megmutattad két ártatlannak, hogyan legyenek bátrak.
Azáltal, hogy felfedezték a szerelmet, visszahívták a Port a világainkba.
Tényleg csak ennyi kellett hozzá?
Egy apró, hétköznapi dolog?
A szerelem sosem apróság annak, aki éppen felfedezi.
Teljesítetted a feladatodat.
Eljött az ideje,
hogy hazaindulj.
Haza?
Nem állok készen.
Évszázadokon át áramlott kifelé a Por az univerzumból.
Amit Lyra és Will tett, megfordította a folyását.
De a szerelmük nem elég, hogy fenn is tartsa a menetét.
Minden létező ablakot be kell zárni.
- Amit nyitottam, be is zártam. - Számtalan létezik még.
Az összes késhordozó által nyitott ablak.
Valahányszor a kés vágást ejt,
a Por áramlása erősödik,
és a világok közötti résből sötétség szabadul ki,
amely pusztulást hoz a világokra.
Több formát is felvehet.
Lehet járvány... vagy Fantom.
Fantomokat alkottam?
De ha Will nem használhatja a kést,
és nem hagyhatunk nyitva ablakot, akkor hogyan...?
Világot kell választanunk?
Willét vagy az enyémet?
Nem élhetünk sokáig egy másik világban.
A daimónjaink nem élik túl.
Ez azt jelenti,
hogy nem maradhatunk ugyanabban a világban.
Nem.
Hogy mondhatsz ilyet?
Azok után, amiken átmentünk! Ez nem ér!
Nem ér.
Megkérdezem az aletiométert. Tudni fogja, mit kell tennem.
Nem értem, mi történik.
Nem működik.
Ne siesd el!
Lélegezz, jó?
Elromlott.
Gyere vissza!
Nem romlott el, Lyra.
Csak megváltoztál.
Felnőttél.
Akkor ennyi?
Soha többé nem olvashatom?
A tudás létezik, de meg kell tanulnod, mint az előtted járóknak.
Eddig megadatott, hogy olvashattad, most meg kell dolgoznod érte.
De minek?
Miért jutottunk el ide?
Miért mentünk keresztül mindenen, hogy aztán elválasszanak?
Nem tudtam, hogy lehet ennyire szenvedni.
Nem lesz mindig ilyen fájdalmas.
Nem akarok nem így érezni Lyra iránt.
Csak őt akarom.
Boszorkány vagy. Biztosan ismersz
valami bűbájt, vagy átkelési módot a világok között.
Will mellett a helyem. Ez így nem járja!
Tudod, a mesékben mindig azt mondják,
hogy az igazi szerelem az, ami nélkül nem tudsz élni,
amiért kész vagy meghalni.
Ez nem igaz.
A szerelem nem ilyen.
Romantikusnak tűnhet meghalni a szerelemért,
de sokkal romantikusabb élni érte.
Sosem fogod elveszíteni, ami Will-lel összeköt.
Örökre megváltoztattátok egymást.
Tudom, most nem tűnik úgy,
de vár rád a jövő, Lyra.
Hatalmas ajándékot adtatok,
de a Por tovább szökik a világokból.
Fogy az idő.
Ha az emberiség az elméjét felfedezésre,
a szívét együttérzésre használja, talán termelnek
elég Port egyetlen ablak nyitva tartására.
De azt is tudjátok, melyik ablak lesz ez.
A holtak országából nyíló.
Azt az ablakot nem zárhatjuk be.
Az a legfontosabb.
A szellemeknek szüksége van rá.
És most, a többi ablakot...
be kell zárni.
De hogyan? Annyi van!
Amíg a kés létezik, csak te zárhatod be őket.
Törd össze a kést,
hogy segíthessünk!
El kell törnöm?
Igen. Amint hazaértél.
Amint összetört, az angyalok begyógyítják a sebeket.
A világok újra egészekké és egyediekké válnak.
Ha van rá mód, hogy együtt legyünk, áruld el!
Sajnálom.
A végzetüket a leghatalmasabbak sem tudják elkerülni.
Szeretlek.
A halálom órájáig szeretni foglak.
Szeretlek.
De visszatérünk ide.
Amikor leéltük az életünket.
Átkelünk a holtak országán,
és elmeséljük Kecses Szárnyúnak, amit átéltünk.
Rátalálunk egymásra... itt.
Addig fogok lebegni,
amíg meg nem talállak.
Keresni foglak...
minden percben.
Minden egyes percben.
Amikor újra egymásra találunk,
senki nem szakíthat el egymástól.
Olyan szorosan összekapaszkodunk.
Minden egyes részecském,
minden egyes részecskéddel.
Amikor az atomjaink új életeket alkotnak...
kettesével kell beépülniük.
Az egyikük tőled, a másikuk tőlem.
Ott leszünk a virágokban, a fénysugarakban...
szorosan összefonódva.
Veletek tartunk.
Ne felejts el, Mary!
Meséld a történeteidet!
Atal, nem fogadhatom el!
Amint bezárulnak az ablakok, a világok egymáshoz igazodnak.
De egyelőre, Will...
Lyra Oxfordja erre lesz.
Ugye vigyázol Lyrára?
Nagyon bátor, de...
szerintem nehéz lesz neki.
Vigyázok rá.
Immár a nővérem, örökre.
Legalább Willnek ott lesz Kirjava.
Te is láthatod a daimónodat.
Ha szeretnéd.
Amikor a barlangodban angyalokkal beszéltél,
különleges elmeállapotban léteztél.
Mint mikor Lyra olvasta az aletiométert?
Pontosan.
Azt látjuk, amit elvárunk.
A Port is csak akkor láttad, amikor elhitted, hogy képes vagy rá.
Tégy egy próbát!
Te vagy az!
Visszatérhetünk ide, évente.
Te a te világodban, én az enyémben.
Szentivánkor, délben.
Itt leszek.
Eljövök minden évben, életem végéig.
És ha találkozunk valakivel, akit kedvelünk,
legyünk velük elnézőek.
Nem szabad hasonlítgatnunk.
De eljövünk ide...
Csak egy órára...
És együtt lehetünk.
Minden évben. Ígérem.
Essünk túl rajta!
Sosem felejtelek el.
Amint átértem, eltöröm a kést,
mert tudom, hogy vissza akarnék jönni hozzád.
Mi az?
Csak próbálom elképzelni, milyen leszel öregen.
- Jóképű, természetesen. - Nagyon is.
- Lyra! - Will!
Csak gondolj rá!
EGY ÉVVEL KÉSŐBB
Visszatérhetünk ide évente.
Te a te világodban,
én az enyémben.
És együtt lehetünk.
Eljövök minden évben.
Életem végéig.
Ígérem.
Lyra.
WILL ÉS LYRA MINDEN ÉVBEN VISSZATÉRTEK A PADHOZ.
ÍGÉRETÜKHÖZ HÍVEN TELJES ÉLETET ÉLTEK A SAJÁT VILÁGAIKBAN.
WILL ORVOSTANHALLGATÓ LETT, MAJD KÉSŐBB SIKERES SEBÉSZ.
LYRA AZ OXFORDI SZENT ZSÓFIA KOLLÉGIUMBA JÁRT,
AHOL ÚJRA MEGTANULTA OLVASNI AZ ALETIOMÉTERT.
ENNEK HASZNÁT IS VETTE,
AMIKOR LYRA ÉS PAN ÚJABB KALANDOKBA KEVEREDETT.
DE EZ MÁR EGY MÁSIK TÖRTÉNET...
A felirat Borbás Mária és N. Kiss Zsuzsa
műfordításának felhasználásával készült.
Magyar szöveg: Terray Magdolna Iyuno