Pan?
Noe tegn til dem?
Nei.
- Er alt i orden? - Jeg er ikke sikker.
Etter alt vi har vært gjennom, er vi nå her.
- Det virker ikke ekte. - Ja.
I tårnet, mors daimon...
Jeg så ham forsvinne rett foran meg.
Jeg tror hun er død.
Jeg burde være lettet.
Det er så mye jeg ikke forstår om foreldrene mine.
Som hva?
Hvorfor de ikke var ærlige med meg.
Hvorfor de gjorde så fæle ting.
Hvorfor var hun ikke interessert i meg i 13 år, og brått ble hun det?
Hvorfor forlot de meg?
Da jeg trodde Asriel var onkelen min, forgudet jeg ham.
Så hatet jeg ham.
Nå kan jeg ikke tilgi ham, men...
Jeg hater ham ikke heller.
Han vant krigen. Og vi får være her, så...
Jeg har en rar følelse av at han er borte.
Det betyr at jeg er alene.
Nei, det er du ikke.
- Hva er det? - Ingenting.
Jeg er bare glad du vasket deg, for du stinker støtt.
Hun ser ikke ut til å savne meg. Hun ser ut til å ha det bra.
Hun får det bedre enn bra når hun ser deg.
Tenk hvor godt det blir å være sammen med dem igjen. Å være nær.
Hva om det ikke føles som før?
- Hva om det aldri gjør det? - Lyra elsker deg.
Vi er endelig i samme verden. Vi er trygge her.
- Det er ikke dem, vel? - Nei. Da ville du visst det.
Det sier at daimonene er trygge.
Men det er noen andre vi må møte.
Men Pan er her.
Det er som da vi gjemte oss i Jordan.
Jeg vet ikke nøyaktig hvor han er, men føler ham nær.
Jeg føler meg ikke splittet, og jeg vet at han er trygg.
Hør...
Hva er det?
De går på hjul.
Jenta og gutten.
- Hallo. - Bli med til Mary.
Jeg tror den vil at vi skal bli med.
- Dr. Malone! - Lyra, du er...
- Jeg kan ikke tro du er her. - Hvordan kom du...
Jeg ble bedt om å finne deg. Jeg visste jeg ville se deg igjen.
Jøsses, se på deg. Hei. Oi, dere har vært gjennom mye.
- Hyggelig å møte deg. - Likeså.
Takk, Atal. Hvordan kom dere hit?
- Kom inn. Er dere sulten? - Ja.
Ugudelige beist.
De har mindre Sraf enn du.
- Når får de det? - Jeg vet ikke.
Ingen kapsler, stakkarer.
Atal er så vakker. Jeg har aldri sett noe lignende.
For et år siden ville dette satt meg ut, men...
Det er ikke sprøere enn snakkende bjørner og engler.
Dere syns vel dette er forvirrende. Det gjorde iallfall jeg.
Vi har vært overalt, men dette er min favorittverden.
Jeg har lært mer av å være her i noen måneder enn på flere tiår.
- Atal har lært meg så mye. - Som hva?
Som å stole på instinktene mine. Hvordan behandle et tre med respekt.
Hvordan behandler man et tre med respekt?
Man begynner med å ikke anta at man er bedre enn det.
Vi innbiller oss at mennesket er evolusjonens høydepunkt, men...
Vi tar så mye feil.
Jeg vil vise dere noe i morgen.
Er det det jeg tror det er?
Det er svaret på det du spurte om i Oxford. Husker du det?
Om Støv var synd? Ditt Støv, mine skyggepartikler-
-kalles Sraf her, men alt er det samme.
Det er gnisten som betyr at vi lever. Det er bevissthet.
Så Støv er ikke synd. Det er bare like bra eller dårlig som vi er.
- Hvorfor er det mer Støv rundt deg? - Det er det samme med mulefaene.
- Det kommer med alderen og erfaring. - Det er utrolig.
- Hvordan lagde du den? - Frøkapseloljen er nøkkelen.
De absorberer den, og slik ser de Sraf.
De utviklet seg med trærne i en perfekt symbiose.
Alt var i balanse, men så endret noe seg.
Hjerteskjærende, ikke sant?
Trærne dør.
Er det en sykdom?
Nei, det er Støvet som forsvinner. Det flommer ut av verden.
Tanker, fantasi, følelser... Alt blåser vekk.
Dette vakre stedet der folk er snillere og klokere enn vi, og...
...det bare dør.
- Hva kan redde det? - En måte å dra Støvet tilbake på?
I teorien dras Støv mot tanker og kreativitet, så...
...en stor oppdagelse?
Atal sier jeg ikke kan tenke meg ut av det, men...
Jeg kan ikke la være å prøve.
Så disse daimonene, hva ser vi etter, egentlig?
Vel, de ser ut som dyr, men de endrer seg etter humøret.
Så når Pan er en jerv, har du gjort henne sint.
- Men de er en del av deg. - Will trodde ikke han hadde en.
Fordi han er fra din verden. Men det har han. Du òg.
- Jeg prøver ennå å forstå det. - Ingenting overrasker meg lenger.
Hele denne reisen har vært underlig.
Jeg har måttet se bort fra alt jeg trodde jeg visste.
Men du tror vel på sjeler? Du var jo nonne.
Var du nonne?
- Som en nonne fra vår verden? - Det er fortsatt nonner der.
Hvorfor sluttet du?
Bare mange ting på en gang, egentlig.
Mary, fortell dem historier.
Jeg var på en konferanse i Lisboa.
Jeg holdt foredrag om partikkelfysikk.
Ordenen min støttet min akademiske karriere.
Det var min første tur utenlands, og alt hadde gått bra, og vi feiret-
-så jeg følte meg vel litt dristig.
Faktisk helt frem til da følte jeg ikke at livet mitt manglet noe.
Og så møtte jeg noen.
Hun var ikke som de andre akademikerne.
Hun brisket seg ikke med alt hun kunne.
Hun var veldig lett å snakke med.
Plutselig delte jeg ting jeg aldri ante jeg trengte.
Og det åpnet en hel verden av muligheter.
Av følelser...
...jeg aldri hadde opplevd.
Så ga hun meg en søt, liten, sukret mandel-sak.
Da jeg smakte den, kom et minne strømmende tilbake til meg.
Og jeg innså at jeg hadde følt den følelsen før-
-for mange år siden, på skolen. Sommerfuglene i magen.
Lengselen etter å være nær noen.
Jeg hadde nok bare vært for redd til å erkjenne det før.
Men jeg ville ikke glemme det denne gangen.
Jeg kunne ikke dra tilbake til klosteret etter det.
Jeg orket ikke tanken på å leve uten å føle meg så levende.
Og jeg tenkte:
"Får noen det bedre om jeg drar tilbake til hotellet og ber"-
-"og lover å aldri falle i fristelse igjen?"
Og svaret kom: "Nei. Ingen vil det."
Og jeg innså... at det var ingen der som ville belønne meg-
-for å være snill pike eller straffe meg for å være ond. Ingen.
Og det var... frigjørende.
Og det var litt ensomt.
Men jeg visste at jeg ønsket å oppleve alt verden har å by på.
- Jeg ville oppleve kjærlighet. - Og gjorde du det?
Ja.
- Var du redd? - Herregud, jeg var livredd.
Jeg risikerte alt og var sikker på å bli avvist-
-men det var verdt det.
Det er sjeldent.
Når det skjer, når du føler det sånn, må du gripe det.
Det er rart, ikke sant? Ett lite øyeblikk.
Hun tilbød meg en søtsak, og det endret livet mitt for alltid.
For første gang gjorde jeg noe med hele min natur.
Ikke bare en del av den.
Hvor er du, Pan?
Det er så mye jeg vil snakke med deg om.
Eva var svak i kropp og sinn.
Men hun ble lurt av slangens slue tunge.
Vi skal skjære ut den tungen. Vi skal...
- God morgen. - Morn.
Jeg har med noe å spise.
- Takk. - Morn.
Morn.
Jeg skulle møte Atal og dem i frøkapsellunden-
-men kan hjelpe dere å lete etter daimonene deres.
Det trengs ikke. Vi klarer oss vel selv?
Ja. Vi klarer oss selv.
Takk.
- Ok. - Ha det!
Ha det.
Det er rart at Pan er her, men ikke viser seg.
- Jeg håper... - Du håper hva?
- At han ikke er sint på meg. - Jeg tror han vil forstå.
Hun også. Daimonen min, altså.
Hva om hun ender opp som noe virkelig ille? Som...
...en mygg eller en snegle? Eller en fisk?
Jeg hørte om en som hadde en delfindaimon. Men han var sjømann.
Tenk deg meg i Oxford med en delfin i hånda.
Vi finner ut av det.
Er det ikke vrient å svare på dr. Malones spørsmål?
Det virker umulig å forklare hva vi har opplevd.
Jeg tror ikke noen kan forstå det.
Bortsett fra du.
- Hun er herlig, ikke sant? - Mary Malone? Jo. Jeg liker henne.
Jeg tror hun har rett i mange ting.
Ja vel? Hvilke ting?
Du vet, Støv og trær.
"Trær"? "Støv og trær"?
Lyra.
Eva i egen person.
Tenk hvor velsignet jeg blir når jeg lykkes der andre mislyktes.
Ære være Autoriteten.
Stopp!
Hvem er du?
- Hva er du? - En engel.
Vi er på samme side.
Nei, det er vi ikke. Kom nærmere.
Jeg er din tjener.
La meg utføre denne dåden av hengivenhet, så får du se.
Det jeg skal gjøre, vil befri verden for synd.
Begjær er ikke synd. Kjærlighet tar mange former, alle er vakre.
Alle er verdige. Dere som dømmer, er bare redde.
Jeg er Baltamos. Og jeg lar deg ikke ta et uskyldig barns liv!
Baruk...
Will?
- Er det Lyra og Will? - Ja. Strømmen av Støv saktner.
Da er spådommen oppfylt.
Evas kjærlighet vil helbrede jorda, og hele verden vil føle det.
Naturen vil bli helbredet.
Håpet vil lyse i mørket.
Når uskyld blir til erfaring, vil alt være i harmoni igjen.
Se, de unge.
De gjorde dette.
Vi kan dra hvor som helst.
- Til en ny verden om vi vil. - Eller vi kan bli her.
Tror du Pan vet det?
Jeg tror han gjettet det.
Vi må vel dra tilbake til våre verdener en stund?
Så de blir bra.
Jeg vil vise deg Jordan. Det ekte Oxford.
Vi kan dra til ditt òg.
Gå på kino igjen.
- Serafina Pekkala. - Har dere sett at verden endrer seg?
Alt er takket være dere og menneskene deres.
En som har gitt verden en slik gave, fortjener et navn.
- Kirjava. - Kirjava. Det kler deg.
Hvorfor er dere ikke med Will og Lyra?
Straffer dere dem ennå for sviket? Men dere elsker dem, vel?
- Og dere er ikke kuttet. - Nei, vi er fortsatt ett.
Men det gjorde så vondt.
De vil trenge dere til det som kommer.
Pan.
Du forlot meg. Jeg måtte reise langt for å finne deg igjen.
Jeg er så lei for det. Og så takknemlig.
Jeg ville ikke. Unnskyld.
Vær så snill. Jeg er lei for det.
Jeg savnet deg.
Jeg elsker deg.
Lyra!
Jeg håpte du ville stivne til en skogmår. Det kler deg.
Jeg liker det også.
Jeg heter Kirjava.
Kirjava.
Du spilte slangen godt.
Hallo.
Jeg heter Xaphania. Og jeg er deg ubeskrivelig takknemlig.
Unnskyld, kjenner jeg deg?
Vi snakket sammen på laben din. Jeg har fulgt med og veiledet deg.
Du var modig som kom så langt.
Takket være deg leges multiverset.
Jeg gjorde knapt noe.
Du viste to uskyldige hva det er å våge.
Ved å oppdage sin kjærlighet har de dratt Støv tilbake til våre verdener.
Var det alt som skulle til?
Noe så lite og vanlig.
Kjærligheten er aldri liten for de som oppdager den for første gang.
Oppgaven din er nå fullført.
Det er på tide for deg å dra hjem.
Hjem?
Jeg er ikke klar.
I århundrer har Støv strømmet ut av universet.
Det Lyra og Will har gjort, har snudd den trenden.
Men deres kjærlighet alene er ikke nok til å holde det slik for alltid.
- Alle vinduene som fins, må lukkes. - Alle jeg åpnet, ble lukket.
Det fins utallige flere. De som ble åpnet av alle tidligere bærere.
Hver gang kniven gjør et snitt, øker strømmen av Støv.
Og fra riften i rommet mellom verdener slippes noe av mørket ut-
-og bringer ødeleggelse til alle verdenene.
Det kan være i form av mange ting. En pest, geister.
Jeg har skapt geister.
Men om Will ikke kan bruke kniven-
-og vi ikke kan la vinduene stå åpne, hvordan skal vi...
Må vi velge en verden? Wills eller min?
Man kan ikke leve i en annen verden lenge. Daimonene overlever ikke.
Det betyr-
-at vi ikke kan bli i den samme verdenen.
Nei.
Du kan ikke komme og bare si det.
Etter alt vi har vært gjennom. Det er urettferdig.
Jeg spør alethiometret. Det vet hva vi må gjøre.
Jeg vet ikke hva som skjer. Det virker ikke.
Ikke stress.
Bare pust, ok?
Det er ødelagt.
Kom tilbake!
Det er ikke ødelagt, Lyra. Du har forandret deg. Blitt voksen.
Så det var det? Jeg kan aldri lese det igjen?
Kunnskapen er der, men du må lære den, som de før deg.
Du kunne lese det av nåde og kan gjøre det igjen med studier.
Hva er poenget? Hvorfor kom vi hit?
Hvorfor gikk vi gjennom alt bare for å bli tvunget fra hverandre?
Jeg visste ikke at man kan ha det så vondt.
Det vil ikke alltid føles sånn.
Jeg vil ikke at jeg ikke skal føle det slik for Lyra.
Jeg vil bare ha henne.
Du er en heks. Du må kunne en formel eller-
-en måte å reise mellom verdener på. Jeg er ment å være hos ham.
Dette er helt feil.
Du vet alle historiene som sier-
-at den største kjærligheten er den du ikke kan leve uten.
Den du er villig til å dø for.
Det stemmer ikke. Det er ikke kjærlighet.
Det virker romantisk å dø for kjærlighet-
-men det er mye mer romantisk å leve for den.
Du mister aldri det du har med Will. Dere har formet hverandre for alltid.
Jeg vet det ikke virker sånn nå, men du har en fremtid, Lyra.
Det er en stor gave dere har gitt.
Men Støvet strømmer fortsatt ut av verdenene. Tiden renner ut.
Hvis menneskene går inn for oppdagelse og medfølelse-
-kan de skape nok Støv til at det kan stå igjen én åpning.
Men dere vet allerede hvor det vinduet må være.
I dødsriket.
Vi kan ikke lukke det vinduet. Det er det viktigste.
Gjenferdene trenger det.
Og nå må resten av vinduene lukkes.
Hvordan? Det er så mange.
Så lenge kniven fins, kan bare du lukke dem.
Knekk kniven, så kan vi hjelpe deg.
- Må jeg knekke kniven? - Ja. Når du har kommet hjem.
Når den er ødelagt, vil vi engler lukke sårene.
Verdenene vil bli hele og unike igjen.
Om vi kan være sammen, så si det nå.
Jeg beklager.
Det fins skjebner selv de mektigste må bøye seg for.
Jeg elsker deg.
Jeg vil ikke slutte å elske deg til den dagen jeg dør.
Jeg elsker deg.
Men vi kommer tilbake hit.
Når vi har levd livet vårt. Vi går gjennom dødsriket...
...og forteller Godvinge alt vi har gjort.
Vi finner hverandre her.
Jeg kommer til å drive rundt til jeg finner deg.
Og jeg vil lete etter deg...
...hvert sekund. Hvert eneste sekund.
Når vi finner hverandre igjen...
...vil ingen kunne skille oss.
Vi vil være så tett forent.
Hvert atom av meg...
...og hvert atom av deg.
Når de bruker atomene våre til å skape nytt liv... må de ta to.
Ett fra deg og ett fra meg.
Vi vil være i blomstene og solstrålene.
Vi vil være så tett forent.
Vi blir med dere.
Ikke glem oss, Mary. Fortsett å fortelle historier.
Atal, du kan ikke...
Når alle vinduene er lukket, vil alle verdenene være på linje.
Men nå, Will, burde Lyras Oxford være her.
Du passer vel på Lyra?
Hun er modig, men...
- Jeg tror dette blir tøft for henne. - Det skal jeg.
Hun vil være søsteren min nå, for alltid.
Will har i det minste Kirjava.
Du kan se din daimon også. Om du vil.
Da du talte med englene i hulen din, var du i en spesiell sinnstilstand.
- Som da Lyra leste alethiometret? - Nettopp.
Vi ser bare det vi forventer å se.
Du så bare Støv da du trodde du kunne.
Prøv det.
Der er du.
Vi kan komme tilbake hit hvert år.
Du i din verden, jeg i min.
På midtsommerdagen, midt på dagen.
Jeg kommer.
Jeg skal være der hvert år, hele livet.
Og hvis vi møter noen vi liker, må vi være snille mot dem.
Vi skal ikke sammenligne dem.
Men vi kommer hit i kun en time.
Og vi kan være sammen.
Hvert år. Jeg lover.
Bare gjør det.
Jeg vil aldri glemme deg.
Jeg knekker kniven når jeg er ferdig, ellers vil jeg bare tilbake til deg.
Hva er det?
Jeg prøver å se deg for meg som gammel.
- Jeg er pen, så klart. - Veldig.
- Lyra. - Will.
Bare tenk på henne.
ETT ÅR SENERE
Vi kan komme tilbake hit hvert år.
Du i din verden, jeg i min.
Og vi kan være sammen.
Jeg skal være der hvert år. Hele livet. Jeg lover.
Lyra...
Will og Lyra kom tilbake til benken til samme tid hvert år.
De holdt løftet sitt og levde livet til fulle i sin verden.
Will ble legestudent og senere en dyktig kirurg.
Lyra ble utdannet ved St. Sophia's College-
-der hun igjen lærte å lese alethiometret.
Det kom til nytte da Lyra og Pan dro på et annet stort eventyr.
Men det er en annen historie...
Tekst: Monica Moltubakk Iyuno