MATERIILE ÎNTUNECATE
Pan!
Au dat vreun semn?
Nu.
Te simţi bine?
Nu sunt sigur.
După toate prin câte am trecut... Iar acum suntem aici...
Pare ireal.
Da...
În turn, daimonul mamei mele...
Am văzut cum a dispărut.
Cred că a murit.
Ar trebui să mă simt uşurată.
Nu înţeleg multe lucruri despre părinţii mei.
Cum ar fi?
De ce n-au fost sinceri cu mine.
De ce au făcut lucruri îngrozitoare.
De ce n-am interesat-o 13 ani, apoi am interesat-o brusc.
De ce m-au abandonat?
Când credeam că Asriel e unchiul meu...
...îl idolatrizam.
Apoi l-am urât.
Acum nu pot să-l iert, dar...
...nici nu-l urăsc.
A câştigat războiul.
Iar noi suntem aici, aşa că...
Am sentimentul straniu că a murit.
Ceea ce înseamnă că sunt singură.
Nu eşti.
Ce e?
Nimic.
Mă bucur că te-ai spălat, pentru că puţeai tot timpul.
Nu pare să-mi ducă lipsa.
Pare să-i fie bine.
O să fie mai mult decât bine când te va vedea.
Gândeşte-te ce bine va fi să fim iar cu ei.
Să fim apropiaţi.
Dacă nu mai e la fel?
Dacă nu va mai fi niciodată?
Lyra te iubeşte.
În sfârşit, suntem în aceeaşi lume.
Aceia nu sunt ei, nu?
Nu. Ai simţi dacă ar fi.
Spune că daimonii sunt în siguranţă.
Dar trebuie să ne întâlnim cu altcineva.
Pan e aici.
E ca atunci când ne ascundeam la Jordan.
Nu ştiu exact unde e, dar simt că e aproape.
Nu mă simt separată de el. Şi ştiu că e în siguranţă.
Ascultă!
Ce-i asta?
Merg pe roţi!
Fata şi băiatul...
Bună!
Veniţi s-o vedeţi pe Mary!
Cred că vrea să-l urmăm.
- Doctor Malone! - Lyra! Eşti...
- Nu pot să cred că eşti aici! - Cum ai...
Mi s-a spus să te găsesc.
Ştiam că o să te revăd!
Doamne! Ia uite la tine!
- Bună! - Bună!
Aţi trecut prin război.
- Îmi face plăcere. - Îmi face plăcere.
Atal, mulţumesc! Cum aţi ajuns aici?
- Intraţi! Vă e foame? - Da.
Fiare fără Dumnezeu...
Ei au mai puţinsraf decât tine.
Când îl vor avea?
Nu ştiu.
Nu au capsule bieţii de ei.
Atal e aşa de frumoasă...
N-am mai văzut ceva asemănător.
Acum un an, aş fi fost uimit. Dar...
Nu e mai neobişnuit decât urşii vorbitori şi îngerii.
Cred că totul vi se pare puţin derutant.
Mie mi s-a părut.
Am fost în multe locuri, dar... cred că aceasta e lumea mea preferată.
În ultimele luni, aici am învăţat mai multe decât în zeci de ani.
Atal m-a învăţat foarte multe.
Ce anume?
De exemplu... să am încredere în instinctele mele.
Cum să tratez cu respect un copac.
Cum tratezi cu respect un copac?
Începi prin a nu presupune că eşti mai bun decât el.
Ca oameni, avem ideea stupidă că suntem apogeul evoluţiei, dar...
...ne înşelăm în multe privinţe.
Vreau să vă arăt ceva dimineaţă.
Este ceea ce cred eu?
E răspunsul la întrebarea pe care mi-ai pus-o la Oxford.
Îţi aminteşti? Dacă Praful e păcat?
Praful tău, particulele mele de umbră... Ei le numesc "sraf".
Dar sunt acelaşi lucru.
Reprezintă scânteia care semnifică faptul că trăim. Conştiinţa.
Deci Praful nu e păcat.
E la fel de bun sau de rău cum suntem noi.
De ce ai mai mult praf în jur decât Lyra?
E la fel ca laMulefa. Vine odată cu vârsta.
Şi cu experienţa.
E incredibil.
Cum l-ai făcut?
Secretul e uleiul din capsule.
Ei îl absorb şi aşa pot vedeasraful.
Au evoluat odată cu copacii, într-o simbioză perfectă.
Totul era în echilibru. Apoi...
...s-a schimbat ceva.
E sfâşietor, nu-i aşa?
Copacii mor.
E vreun fel de boală?
Nu. E din cauză că dispare Praful.
Se scurge din lumea aceasta.
Gândurile, imaginaţia, sentimentele, toate pier.
Lumea aceasta minunată, unde oamenii sunt mult mai buni şi mai înţelepţi...
...moare pur şi simplu.
Ce o poate salva?
O cale de a atrage Praful înapoi?
Teoretic vorbind, Praful e atras de gândire, de creativitate.
Deci... o mare descoperire?
Atal spune că puterea gândului nu e de ajuns, dar...
...trebuie să încerc.
Daimonii voştri...
Ce căutăm, mai exact?
Păi... au o înfăţişare de animale.
Dar se schimbă în funcţie de cum te simţi.
Când Pan e gluton, ştii că ai enervat-o.
Dar fac parte din noi.
Will credea că nu are daimon.
Pentru că e din lumea ta. Dar are.
Şi tu ai.
- Încă mă obişnuiesc cu ideea. - Nu mă mai surprinde nimic.
Toată această călătorie a fost extraordinară.
A trebuit să las deoparte tot ce credeam că ştiu.
Dar crezi în suflet, nu-i aşa?
Ai fost călugăriţă.
Ai fost călugăriţă?
Una adevărată? Din lumea noastră.
- Încă sunt călugăriţe în lumea noastră. - De ce ai renunţat?
Au fost mai multe lucruri deodată.
Mary, spune-le poveşti!
Eram la o conferinţă la Lisabona.
Prezentam o lucrare despre fizica particulelor.
Ordinul meu îmi susţinea cariera universitară.
Eram pentru prima oară în străinătate şi totul mersese foarte bine.
Sărbătoream şi...
...cred că mă simţeam mai... îndrăzneaţă.
Sincer, până în acel moment
nu simţeam că îmi lipseşte ceva în viaţă.
Apoi... am cunoscut pe cineva.
Nu era ca alţi savanţi.
Nu voia să arate cât de multe ştie.
Era foarte uşor să discuţi cu ea.
I-am împărtăşit lucruri, deşi credeam că nu simt nevoia să le spun.
Şi am întrevăzut o mulţime de posibilităţi,
de sentimente...
...pe care nu le mai trăisem.
Apoi mi-a dat o prăjiturică din migdale cu zahăr.
Imediat ce am gustat din ea
m-a năpădit o amintire.
Şi mi-am dat seama
că mai trăisem sentimentul acesta
cu ani în urmă, când eram la şcoală.
Fluturii din stomac.
Dorinţa arzătoare de a fi aproape de cineva.
Cred că îmi fusese
prea teamă să recunosc.
Dar n-am mai vrut să uit de data asta.
Ştiam că nu mă mai pot întoarce la mănăstire după asta.
Nu mai suportam ideea de a trăi
fără să mă simt atât de plină de viaţă.
Şi m-am gândit...
"Ar avea cineva de câştigat"
"dacă m-aş duce la hotel, mi-aş spune rugăciunile"
"şi aş jura să nu mai cad în ispită niciodată?"
Am primit răspunsul.
"Nu. Nimeni."
Şi mi-am dat seama...
...că nu mă răsplăteşte nimeni că sunt cuminte
şi nu mă pedepseşte nimeni că sunt rea.
Nu exista nimeni.
Şi a fost...
A fost eliberator.
Şi m-am simţit... puţin singură.
Dar ştiam că vreau să experimentez tot ce are de oferit lumea.
Voiam să experimentez iubirea.
Şi ai făcut-o?
Da.
- Ţi-a fost teamă? - Doamne! Am fost îngrozită.
Riscam totul şi eram sigură că voi fi respinsă,
dar... a meritat.
E ceva rar.
Când se întâmplă...
Când ai acel sentiment, trebuie să-l înşfaci.
E ciudat, nu-i aşa?
Un mic moment.
N-a făcut decât să-mi ofere ceva dulce şi mi-a schimbat viaţa.
Pentru prima oară, făceam ceva cu toată fiinţa mea.
Nu doar cu o parte.
Unde eşti, Pan?
Vreau să vorbesc atât de multe cu tine...
Eva avea trupul şi mintea slabe.
A fost amăgită de limba vicleană a şarpelui.
Îi vom tăia limba. Vom...
- Bună dimineaţa! - 'Neaţa!
V-am adus ceva de mâncare.
- Mersi! - 'Neaţa!
'Neaţa!
Urma să mă duc cu Atal şi cu restul în crângul cu capsule,
dar pot să vă ajut să vă căutaţi daimonii.
Nu e nevoie. Adică ne descurcăm singuri. Nu-i aşa?
Da. Ne descurcăm singuri.
- Da. - Mulţumesc!
Bine.
- Pa! - Pa!
E ciudat că Pan e aici, dar nu se arată.
Sper...
Ce speri?
Sper că nu e supărat pe mine.
Cred că va înţelege.
Şi ea va înţelege.
Daimonul meu.
Dacă va lua o formă definitivă urâtă? De ţânţar sau de melc?
Sau de peşte?
Am auzit că daimonul unui bărbat e delfin.
Dar e marinar, deci e bine.
Da, închipuie-ţi să merg eu prin Oxford cu un delfin în mână.
Găsim noi o soluţie.
Ţi se pare greu să răspunzi la întrebările dr. Malone?
Mi se pare imposibil să-i explic prin ce am trecut.
Nu cred că înţelege cineva.
În afară de tine.
E nemaipomenită, nu-i aşa?
Mary Malone? Da.
O plac mult.
Cred că are dreptate
în legătură... cu multe lucruri.
Da? Ce lucruri?
Ştii...
Praful şi...
...copacii.
"Şi copacii?"
Ce vrei să spui prin "Praful şi copacii"?
Lyra!
Eva însăşi.
Imaginează-ţi ce binecuvântat voi fi când voi reuşi unde alţii au eşuat.
Slavă Autorităţii!
Opreşte-te!
Cine eşti?
Ce... eşti?
Un înger.
Suntem de aceeaşi parte.
Nu. Nu suntem.
Vino mai aproape!
Sunt slujitorul tău.
Dă-mi voie să fac acest gest de credinţă şi vei vedea.
Ceea ce voi face va scăpa lumea de păcat.
Dorinţa nu e păcat.
Iubirea ia un milion de forme, fiecare dintre ele, frumoasă,
fiecare... cuvenită.
Tu, care judeci...
...doar te temi.
Eu sunt Balthamos.
Şi nu te voi lăsa să iei viaţa unei copile nevinovate!
Baruch!
Will...
- Sunt Lyra şi Will? - Da.
Scurgerea de Praf încetineşte.
Înseamnă că profeţia a fost împlinită.
Iubirea Evei va vindeca Pământul şi toată lumea va simţi.
Natura va renaşte.
Speranţa va răzbate din întunecime.
Când inocenţa se transformă în experienţă,
totul va fi din nou în armonie.
Uite, tinerii...
Ei au făcut asta!
Putem merge oriunde.
Putem merge într-o lume nouă, dacă vrem.
Sau putem să rămânem aici.
Crezi că Pan ştie?
Cred că a ghicit.
Va trebui să ne întoarcem puţin în lumile noastre, nu?
Ca să le fie bine.
Vreau să-ţi arăt Jordan.
Adevăratul Oxford.
Putem merge şi la al tău.
Să mergem iar la cinema.
Serafina Pekkala.
Aţi văzut cum se schimbă lumea?
Totul, datorită vouă şi oamenilor voştri.
Cineva care a dat lumii un asemenea dar merită un nume.
Kirjava.
Kirjava. Ţi se potriveşte.
De ce nu sunteţi cu Will şi cu Lyra?
Încă îi pedepsiţi pentru trădarea lor?
Dar tot îi iubiţi, nu-i aşa?
Şi nu sunteţi separaţi.
Nu. Încă suntem o singură fiinţă.
Dar a fost foarte dureros.
Vor avea nevoie de voi pentru ce urmează.
Pan!
M-ai părăsit.
A trebuit să străbat cale lungă ca să te găsesc.
Îmi pare nespus de rău.
Sunt foarte recunoscătoare.
N-am vrut să te părăsesc.
Îmi pare rău.
Te rog! Te rog! Îmi pare rău.
Mi-ai lipsit.
Te iubesc.
Lyra!
Speram să iei formă de jder-de-pin.
Ţi se potriveşte.
Şi mie îmi place.
Eu sunt... Kirjava.
Kirjava.
Ai jucat bine rolul şarpelui.
Bună!
Eu sunt Xaphania.
Şi îţi sunt extrem de recunoscătoare.
Scuză-mă... te cunosc?
Am vorbit în laboratorul tău.
Te-am urmărit şi te-am îndrumat.
Ai avut mare curaj să vii până aici.
Mulţumită ţie, multiversul se vindecă.
N-am făcut mai nimic.
Le-ai arătat celor doi tineri neprihăniţi cum este să îndrăznească.
Descoperindu-şi iubirea, au atras Praful
înapoi în lumile noastre.
Doar de atât a fost nevoie?
De ceva atât de mărunt şi de obişnuit?
Iubirea nu e niciodată măruntă pentru cei care o descoperă prima oară.
Ţi-ai încheiat misiunea.
A venit timpul
să pleci acasă.
Acasă?
Nu sunt pregătită.
Secole la rând, Praful s-a scurs din univers.
Ce au făcut Lyra şi Will a oprit curgerea.
Dar iubirea lor nu e suficientă ca s-o oprească pentru totdeauna.
Trebuie închise toate ferestrele care există.
- Am închis toate ferestrele. - Mai sunt nenumărate altele.
Ferestre lăsate deschise de toţi Purtătorii care au existat.
De câte ori pumnalul face o deschizătură,
creşte fluxul de Praf care se scurge.
Iar din deschizătura dintre lumi este eliberată o întunecime
care aduce distrugeri în toate lumile.
Poate lua multe forme...
Molime... spectre...
Am făcut spectre...
Dacă Will nu poate folosi pumnalul
şi dacă nu putem lăsa ferestrele deschise, cum vom...
Trebuie să alegem o lume?
A lui Will sau a mea?
Nu poţi trăi mult timp în altă lume.
Daimonii noştri n-ar supravieţui.
Înseamnă...
...că nu putem rămâne împreună în aceeaşi lume.
Nu!
Nu poţi să vii şi să ne spui asta.
După toate prin câte am trecut... Nu e drept!
Nu e drept.
O să întreb aletiometrul. Va şti ce e de făcut.
Nu ştiu ce se întâmplă.
Nu merge.
Nu te grăbi!
Respiră, da?
E stricat.
Întoarce-te!
Nu e stricat, Lyra.
Te-ai schimbat.
Ai crescut.
Asta e?
Nu voi mai putea să-l citesc?
Cunoştinţele există, dar va trebui să le înveţi, la fel ca cei dinaintea ta.
Ai avut harul de a-l citi. Îl poţi redobândi prin muncă.
Ce rost are?
De ce am venit aici?
De ce am trecut prin toate, ca să fim nevoiţi să ne despărţim?
Nu ştiam că e cu putinţă să mă simt atât de rău.
Nu te vei simţi mereu aşa.
Nu vreau să nu simt asta pentru Lyra.
O vreau doar pe ea.
Eşti vrăjitoare. Trebuie să ştii
o vrajă sau un mod de a călători între lumi.
Mi-e sortit să fiu cu el. E greşit!
Ştii poveştile care spun
că cea mai mare iubire e cea fără de care nu poţi trăi,
cea pentru care eşti gata să mori?
Nu e corect.
Nu asta e iubirea.
Pare romantic să mori pentru iubire,
dar e mult mai romantic să trăieşti pentru iubire.
Nu vei pierde niciodată ceea ce ai cu Will.
V-aţi schimbat unul pe celălalt pentru totdeauna.
Ştiu că acum nu crezi.
Dar ai un viitor, Lyra.
Darul pe care l-aţi făcut a fost măreţ.
Dar Praful continuă să se scurgă din lumi.
Nu mai avem timp.
Dacă omenirea şi-ar folosi mintea pentru descoperiri
şi sufletul pentru compasiune, ar putea crea
suficient Praf ca să rămână o singură deschizătură.
Dar ştiţi deja unde trebuie să fie fereastra.
Pe Tărâmul Morţilor.
Nu putem închide fereastra aceea.
E cea mai importantă.
Duhurile au nevoie de ea.
Iar acum restul ferestrelor
trebuie închise.
Dar cum? Sunt foarte multe.
Cât timp există pumnalul, doar tu le poţi închide.
Distruge pumnalul,
şi te putem ajuta noi.
Trebuie să distrug pumnalul?
Da. De îndată ce te întorci acasă.
Când va fi distrus, noi, îngerii, vom închide rănile.
Lumile vor fi din nou întregi şi unice.
Dacă există vreo cale să fim împreună, spune-ne acum!
Îmi pare rău.
Sunt destine cărora şi cei mai puternici trebuie să li se supună.
Te iubesc!
O să te iubesc până o să mor.
Te iubesc.
O să ne întoarcem aici.
După ce ne trăim viaţa.
O să trecem prin Tărâmul Morţilor,
o să-i povestim lui Aripi-Milostive tot ce am făcut...
Şi o să ne găsim unul pe celălalt... aici.
O să rătăcesc
până o să te găsesc.
Iar eu o să te caut
clipă de clipă,
în fiecare clipă.
Când o să ne regăsim,
nimeni n-o să mai poată să ne despartă.
O să fim uniţi atât de strâns...
Fiecare atom din mine
şi fiecare atom din tine.
Când vor folosi atomii noştri, ca să facă vieţi noi,
vor trebui să ia doi,
unul pentru tine şi unul pentru mine.
O să trăim în flori şi în razele de soare.
O să fim atât de strâns uniţi...
Vom veni cu tine.
Să nu ne uiţi, Mary.
Continuă să spui poveşti.
Atal, nu poţi să-mi dai asta.
Odată ce sunt închise toate ferestrele, toate lumile vor fi aliniate.
Dar, deocamdată, Will... Oxfordul Lyrei ar trebui să fie aici.
O să ai grijă de Lyra, nu-i aşa?
Are mult curaj, dar...
Cred că o să fie foarte greu pentru ea.
O să am grijă.
O să fie sora mea pentru totdeauna.
Măcar Will o are pe Kirjava.
Ştii că şi tu ai putea să-ţi vezi daimonul.
Dacă vrei.
Când ai vorbit cu îngerii în peşteră, ai intrat într-o stare mentală deosebită.
Ca atunci când Lyra citea aletiometrul?
Exact.
Toţi vedem doar ce ne aşteptăm să vedem.
Ai văzut Praful doar atunci când ai crezut că îl poţi vedea.
Încearcă!
Iată-te!
Putem să venim aici în fiecare an.
Tu, în lumea ta, eu, în a mea.
De Sânziene, la amiază.
Voi veni.
Voi veni în fiecare an, toată viaţa.
Dacă vom întâlni oameni care ne plac,
trebuie să fim buni cu ei.
Să nu-i comparăm.
Dar vom veni aici...
Timp de o oră
putem fi împreună.
În fiecare an. Promit.
Fă-o!
Nu te voi uita niciodată.
O să distrug cuţitul după ce trec,
fiindcă ştiu că o să vreau să mă întorc la tine.
Ce este?
Încerc să-mi imaginez cum o să arăţi când o să fii bătrân.
- Chipeş, normal. - Foarte!
- Lyra... - Will!
Gândeşte-te la ea!
DUPĂ UN AN
Putem să venim aici în fiecare an.
Tu, în lumea ta,
eu, în a mea.
Putem fi împreună.
Voi veni în fiecare an,
toată viaţa.
Îţi promit.
Lyra!
Will şi Lyra s-au întors pe banca lor în aceeaşi zi, la aceeaşi oră, an de an.
Şi-au ţinut promisiunea şi au avut vieţi împlinite.
Will a intrat la Medicină şi a devenit un chirurg renumit.
Lyra a urmat colegiul St. Sophia, din Oxford,
unde a învăţat din nou să citească aletiometrul.
Ceea ce îi va prinde bine cândva,
când Lyra şi Pan vor porni în altă aventură.
Dar aceasta e o altă poveste...
Traducerea: FAST TITLES MEDIA