NJEGOVA TEMNA TVAR
Pan?
Si ju videla? -Ne.
Si v redu? -Ne vem.
Po vsem, kar sva prestala, sva zdaj tu.
Neverjetno se zdi.
Ja.
V stolpu je mamin daemon izpuhtel.
Mislim, da je mrtva.
Morala bi si oddahniti.
Marsičesa o svojih starših ne razumem. -Na primer?
Zakaj mi nista povedala resnice.
Zakaj sta počela tako grozne stvari.
Zakaj se je po 13 letih nenadoma začela zanimati zame.
Zakaj sta me zapustila.
Dokler sem mislila, da je Asriel moj stric, sem ga oboževala.
Potem sem ga zasovražila.
Zdaj mu ne morem odpustiti,
ampak tudi sovražim ga ne.
Zmagal je v vojni.
Midva pa sva tu, torej...
Občutek imam, da ga ni več.
Kar pomeni, da sem sama.
Nisi.
Kaj je? -Nič.
Vesel sem, da si se umila, ker si že resno smrdela.
Ni videti, da me pogreša.
Očitno se ima v redu.
Ko te bo zagledala, pa bo naravnost vesela.
Pomisli, kako lepo bo, ko bova spet z njima. Tik ob njiju.
Kaj, če nikoli več ne bo, kot je bilo?
Lyra te ima rada. Končno smo v istem svetu.
Tu sva varna.
To nista onadva, kajne? - Ne. Če bi bila, bi vedel.
Pravi, da sta najina daemona na varnem.
A se morava srečati z nekom drugim.
Pan je gotovo tu.
Tako je kot takrat, ko sva se na Jordanu skrivala.
Ne vem, kje točno je, ampak čutim, da je blizu.
In ker nimam občutka razpetosti, vem, da je na varnem.
Slišiš?
Kaj je to?
Kolesa imajo?
Deklica in fant.
Živjo. -Pridita k Mary.
Po mojem hoče, da greva za njo.
Doktorica Malone! -Lyra...
Rekli so mi, naj te najdem. Vedela sem, da te bom spet videla.
Glej jo. Živijo. - Živijo.
Vidim, da sta marsikaj prestala. - Me veseli. -Enako.
Atal, hvala. Kako sta prišla sem? Pridita. Sta lačna?
Brezbožne zverine.
Manj Srafa imata kot ti.
Kdaj ga bosta dobila? - Ne vem.
Nimate plodov, reveži.
Atal je prelepa. Takega bitja še nisem videla.
Jaz bi bil pred kakšnim letom čisto iz sebe,
ampak zdaj sem govorečih živali že vajen.
Malo so vaju najbrž vseeno presenetile. Mene so.
Vsepovsod sva bila, ampak ta svet mi je najljubši.
Tu sem se v nekaj mesecih naučila več kot prej desetletja.
Atal me je toliko naučila. - Na primer?
Da moraš zaupati instinktu.
Da moraš drevesom izkazati spoštovanje.
Kako pa jim ga izkažeš?
Za začetek ne domnevaš, da si boljši od njih.
Ljudje se imamo po neumnem za vrhunec evolucije.
V marsičem se motimo.
Zjutraj bi vama rada nekaj pokazala.
Je to tisto, kar mislim, da je?
To je odgovor na vprašanje, ki si mi ga zastavila v Oxfordu. Se ga spomniš?
Ali je Prah greh?
Tvoj Prah, moji senčni delci, tu mu pravijo Sraf...
Vse to je isto.
Je iskra, ki nam daje življenje. Zavest je.
Torej Prah ni greh.
Tako dober ali slab je, kot smo mi.
Zakaj ga je okoli vas več kot okoli Lyre?
Tudi pri Mulafah je tako. To pride z leti in izkušnjami.
Neverjetno je.
Kako ste to naredili? - Ključno je olje plodov.
Mulafe ga vpijajo. Zato vidijo Sraf.
Z drevesi so razvile popolno simbiozo.
Vse je bilo v ravnotežju, potem pa se je nekaj spremenilo.
Žalostno, kajne?
Drevesa umirajo. - Zaradi kakšne bolezni?
Ne, zato ker izginja Prah.
Odteka s tega sveta.
Misli, domišljija, čustva... Vse odnaša.
Ta čudoviti kraj, kjer so bitja mnogo bolj prijazna in modra od nas,
preprosto umira.
Kaj bi ga lahko rešilo?
Če bi Prah nekako pritegnili nazaj.
Vsaj v teoriji Prah privlačijo misli in ustvarjalnost.
Mogoče bi pomagalo kako veliko odkritje.
Atal pravi, da do rešitve ne bom prišla z mišljenjem, ampak...
ne morem si pomagati.
Ta daemona... Kaj točno iščemo?
Videti sta kot živali.
A se spreminjata glede na to, kako se počutiš.
Ko recimo Pan postane rosomah, veš, da si jo razjezil.
Daemon je del tebe. - Will je mislil, da ga nima.
Ker je iz vašega sveta. Ampak ga ima. Vi pa tudi.
Tega še nisem povsem dojel.
Mene nič več ne preseneti.
To potovanje je bilo tako izjemno.
Podvomiti sem morala o vsem, kar sem se naučila.
Ampak v duše verjamete, kajne? Bili ste nuna.
Nuna? Čisto prava? Iz našega sveta?
Še so nune v našem svetu. - Zakaj niste več?
Veliko stvari se je zgodilo. Vse hkrati.
Mary, pripoveduj jima zgodbe.
Bila sem na konferenci v Lizboni.
Predstavila sem raziskavo s področja fizike delcev.
Moj red je podpiral mojo akademsko kariero.
Prvič sem bila v tujini. Vse je šlo kot po maslu.
Proslavljali smo, zato sem se malce opogumila.
Do tistega trenutka se mi ni zdelo, da v življenju kaj pogrešam.
Potem pa sem nekoga spoznala.
Ni bila kot drugi znanstveniki.
Ni se hvalila s svojim znanjem.
Tako prijetno se je bilo pogovarjati z njo.
In nenadoma sem se ji začela odpirati, kot se nisem še nikomur.
S tem je zame postalo možno toliko novega,
vsa tista čustva, ki jih do takrat nisem poznala.
Potem mi je dala neko mandljevo sladico.
Ko sem jo pokusila, me je preplavil spomin.
Zavedla sem se, da sem tako že čutila.
Davno tega, še v šoli.
To vznemirjenje.
To hrepenenje, da bi bila nekomu blizu.
Najbrž sem se prej preveč bala, da bi si to priznala.
Ampak takrat tega nisem več hotela pozabiti.
Vedela sem, da se ne morem več vrniti v samostan.
Nisem prenesla misli,
da se nikoli več ne bi počutila tako živo.
Vprašala sem se: Bo za koga bolje, če se vrnem v hotel,
zmolim in obljubim, da nikoli več ne bom zapadla skušnjavi?
Dobila sem odgovor.
Ne. Za nikogar ne bo bolje.
Doumela sem, da ni nikogar,
ki me bo nagradil, ker sem pridna,
ali kaznoval, ker sem poredna.
Da ni nikogar.
In to me je osvobodilo.
Malce sem bila osamljena,
ampak vedela sem, da si želim izkusiti vse, kar ponuja svet.
Hotela sem okusiti ljubezen. - Pa ste jo?
Sem. -Ste se bali? - Umirala sem od strahu.
Vse sem tvegala. Prepričana sem bila, da me bo zavrnila,
ampak... bilo je vredno.
Redko je. Ko se zgodi, ko jo začutiš, jo moraš zgrabiti.
Hecno, kajne?
En sam droben trenutek.
Samo sladico mi je ponudila, pa mi je to spremenilo življenje.
Prvič sem nekaj počela z vsem svojim bitjem.
Ne samo na pol.
Kje si, Pan?
O toliko stvareh bi rada govorila s tabo.
Eva je bila šibkega telesa in duha.
Preslepila jo je zvitost kačjega jezika.
Ta jezik bomo odrezali.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Prinesla sem vama nekaj za pod zob. -Hvala.
Dobro jutro.
Hotela sem iti z Atal, a lahko vama pomagam iskati daemona.
Ni treba. Bova že sama. - Tako je.
Ja. -Hvala.
V redu. -Adijo. - Adijo.
Čudno je, da je Pan tu, ampak se ne pokaže.
Upam... -Kaj? - Da ni jezen name.
Mislim, da bo razumel. Tudi ona bo.
Moja daemonka.
Kaj, če se ustali kot kaj obupnega? Kot komar ali polž.
Ali riba. -Nekdo je imel za daemona delfina.
Ampak bil je mornar. -Ja, predstavljaj si me v Oxfordu, z delfinom pod roko.
Vse se bo uredilo.
Ti ni težko odgovarjati na vprašanja dr. Malonove?
Nemogoče je pojasniti, kaj sva prestala.
Mislim, da tega nihče ne more razumeti.
Razen tebe.
Sijajna je, ne? - Mary Malone? Ja.
Zelo mi je všeč.
Mislim, da ima prav o mnogih stvareh.
Ja? O katerih?
Saj veš. O Prahu.
In... o drevesih.
O drevesih. Kaj vraga ti je?
Lyra. -Eva osebno.
Kakšen blagoslov bom prejel, ko mi uspe, kar je drugim spodletelo!
Slava Avtoriteti.
Stoj!
Kdo si?
Kaj si? -Angel.
Na isti strani sva.
Ne, nisva. Pridi bliže.
Tvoj sluga sem.
Dovoli, da izvršim to dejanje vere, pa boš videl.
Tisto, kar nameravam, bo svet osvobodilo greha.
Poželenje ni greh. Ljubezen ima na milijone oblik. Vse so čudovite.
Vsaka izmed njih je dostojna.
Tisti, ki jih obsojate, se jih samo bojite.
Baltamos sem.
Ne bom dovolil, da ubiješ nedolžnega otroka.
Baruh.
Will?
Sta to Lyra in Will? -Ja.
Tok Prahu se upočasnjuje.
Torej se je prerokba uresničila.
Evina ljubezen bo ozdravila Zemljo in ves svet bo to občutil.
Narava si bo opomogla.
Upanje se bo zaiskrilo v temi.
Ko nedolžnost postane izkušnja,
bo spet vse skladno.
Poglej fanta in dekle!
Zaradi njiju je tako.
Kamorkoli lahko greva. - Lahko greva v kakšen nov svet.
Ali ostaneva tu.
Misliš, da Pan ve?
Po mojem sluti.
Morala se bova vrniti v svoja svetova, kajne?
Da njima ne bo hudega.
Rada bi ti pokazala Jordan. Pravi Oxford.
Lahko gremo tudi v tvoj svet.
Spet bi šla v kino.
Serafina Pekkala. - Sta videla, kako se svet spreminja?
Po vajini zaslugi. In po zaslugi Lyre in Willa.
Tisti, ki je dal svetu tako darilo, si zasluži ime.
Kirjava.
Kirjava. Pristaja ti.
Zakaj nista z Willom in Lyro?
Ju še vedno kaznujeta, ker sta vaju pustila sama?
A vseeno ju imata rada, kajne?
In nista odrezana od njiju. - Ne. Še vedno sva eno.
A tako je bolelo. -Potrebovala vaju bosta za tisto, kar ima priti.
Pan. - Pustila si me samega.
Daleč sem moral potovati, da sem te spet našel.
Tako mi je žal. Tako sem ti hvaležna.
Tega nisem hotela.
Žal mi je.
Prosim, žal mi je.
Pogrešala sem te.
Rada te imam.
Lyra!
Upala sem, da se boš ustalil kot kuna. Pristaja ti.
Tudi meni je tako všeč.
Ime mi je Kirjava.
Kirjava.
Dobro si odigrala vlogo kače.
Živijo.
Ksafanija sem. Nepopisno sem ti hvaležna.
Oprostite, se poznava?
V tvojem laboratoriju sva govorili.
Opazovala sem te in te vodila.
Tako pogumna si, da si prišla tako daleč.
Po tvoji zaslugi se multivesolje zdravi.
Tako rekoč nič nisem naredila.
Nedolžnima si pokazala, kaj pomeni drzniti si.
Ko sta odkrila ljubezen, sta Prah pritegnila nazaj v naše svetove.
Samo to je bilo treba?
Nekaj tako majhnega in običajnega?
Ljubezen ni nikoli majhna za tiste, ki jo prvič odkrijejo.
Zdaj je tvoja naloga opravljena.
Čas je, da se vrneš domov.
Domov?
Na to nisem pripravljena.
Prah je stoletja odtekal iz vesolja.
Kar sta storila Lyra in Will, je obrnilo ta tok.
A njuna ljubezen ni dovolj, da bi ga ohranila za vedno.
Zapreti moramo vse prehode med svetovi.
Zaprl sem vse, ki sem jih odprl. - Še nešteto drugih je.
Prehodov, ki so jih pustili odprte prejšnji nosci.
Vsakič, ko nož zareže, Prah začne odtekati hitreje.
Skozi raztrganine med svetovi pa vstopi tema,
ki v vse svetove prinaša razdor.
Veliko oblik ima: kuga, obséna...
Ustvarjal sem obséne.
Ampak če Will ne sme uporabljati noža, prehode pa moramo zapreti, kako bova...
Izbrati morava, ali bova živela v Willovem ali mojem svetu?
Ne moreš dolgo živeti v svetu, ki ni tvoj.
Najina daemona tega ne bi preživela.
To pomeni, da ne moreva ostati skupaj v istem svetu.
Ne.
Ne morete preprosto priti sem in reči kaj takega.
Po vsem, kar sva prestala. Ni pošteno.
Ni pošteno.
Alethiometer bom vprašala. Vedel bo, kaj morava storiti.
Ne vem, kaj se dogaja. Ne dela.
Ne hiti.
Samo dihaj.
Pokvaril se je.
Vrni se.
Ni se pokvaril, Lyra. Spremenila si se.
Odrasla si. -In to je to? Se ne bom mogla več pogovarjati z njim?
Morala se ga boš naučiti uporabljati, kot vsi drugi.
Do zdaj si govorila z njim po milosti, s trdim delom boš lahko spet.
Čemu potem vse to? Zakaj sva prišla sem?
Vse to sva prestala, zdaj pa se morava ločiti?
Nisem vedel, da se je mogoče počutiti tako slabo.
Ne boš večno tako čutil.
Nočem nehati čutiti tako do Lyre.
Samo njo si želim. - Čarovnica si.
Gotovo poznaš kakšno čarovnijo, kako potovati med svetovi.
Usojeno nama je biti skupaj. Vse to je narobe.
Poznaš zgodbe, ki pravijo,
da je največja ljubezen tista, brez katere ne moreš živeti,
tista, za katero si pripravljen umreti?
To ni res.
Ljubezen ni taka.
Umreti za ljubezen se zdi romantično,
a res romantično je živeti zanjo.
Kar imaš z Willom, nikoli ne boš izgubila.
Za vedno sta oblikovala drug drugega.
Vem, da se zdaj ne zdi tako, a pred tabo je še vsa prihodnost.
Dala sta nam velik dar.
A Prah še naprej odteka s svetov.
Čas se izteka.
Če bo človeštvo osredotočilo misli na odkritja,
srca pa na sočutje, bo morda ustvarilo dovolj Prahu,
da en prehod ostane odprt.
A vidva vesta, kje mora biti ta prehod.
V deželi mrtvih.
Tega ne smemo zapreti.
Najpomembnejši je.
Duhovi ga potrebujejo.
Zdaj pa moramo zapreti vse druge prehode.
Kako, če jih je toliko? -Dokler obstaja nož, jih lahko zapreš samo ti.
Zlomi nož, pa ti lahko pomagamo.
Nož moram zlomiti? - Ja. Ko se vrneš domov.
Ko bo zlomljen, bomo angeli zacelili rane.
Svetovi bodo spet celoviti in edinstveni.
Obstaja kakršenkoli način, da bi bila skupaj?
Žal mi je.
Obstajajo usode, ki se jim morajo pokoriti celo najmogočnejši.
Rad te imam.
Vse življenje te bom imel rad.
Rada te imam.
Vrnila se bova sem.
Po koncu življenja.
Šla bova skozi deželo mrtvih
in Milokríli povedala vse, kar sva doživela.
Našla bova drug drugega. Tu.
Nosilo me bo vsepovsod, dokler te ne najdem.
Iskal te bom...
Vsak trenutek.
Čisto vsak.
Ko pa se bova spet našla,
naju nihče ne bo mogel ločiti.
Tako tesno bova povezana.
Vsak moj atom in vsak tvoj atom.
Ko bodo z najinimi atomi ustvarjali nova življenja,
bodo morali vzeti dva.
Enega zate in enega zame.
V cvetlicah bova in v sončnih žarkih.
Trdno bova združena.
Z vami greva.
Ne pozabi na nas, Mary.
Še naprej pripoveduj zgodbe. - Atal, ne moreš...
Ko bodo vsi prehodi zaprti, bodo vsi svetovi na svojem mestu.
A zdaj, Will, je Lyrin Oxford tu.
Saj boste pazili na Lyro, kajne?
Zelo pogumna je,
ampak to bo zanjo težko. - Bom.
Zdaj bo moja sestra. Za vedno.
Will ima vsaj Kirjavo.
Veste, da lahko tudi vi vidite svojega daemona?
Če ga želite.
Ko ste v votlini govorili z angeli,
je bila vaša zavest v posebnem stanju.
Kot Lyrina, ko se je pogovarjala z alethiometrom. -Točno tako.
Vsi vidimo samo tisto, kar pričakujemo, da bomo videli.
Prah ste ugledali šele, ko ste verjeli, da to zmorete.
Poskusite.
Tu si.
Vsako leto lahko prideva sem.
Ti v svojem svetu, jaz v svojem.
Na poletni solsticij. Opoldne.
Tu bom.
Vsako leto bom tu. Vse življenje.
Če bova spoznala koga, ki nama bo všeč,
morava biti prijazna.
Takega človeka ne smeva primerjati...
Ampak sem bova vseeno hodila. Samo za eno uro.
Da bova lahko skupaj.
Vsako leto. Obljubim.
Opravi že.
Nikoli te ne bom pozabila.
Na drugi strani bom takoj zlomil nož, ker vem, da se bom hotel vrniti k tebi.
Kaj je? -Poskušam si predstavljati, kakšen boš videti, ko se boš postaral.
Čeden, kajpada. -Zelo.
Lyra. -Will.
Samo nanjo pomisli.
LETO POZNEJE
Vsako leto lahko prideva sem.
Ti v svojem svetu, jaz v svojem.
Lahko sva skupaj.
Vsako leto bom tam, vse življenje.
Obljubim.
Lyra.
Will in Lyra sta še naprej vsako leto hodila na svojo klop.
Izpolnila sta obljubo, da bosta živela polno življenje.
Will je študiral medicino in postal uspešen kirurg.
Lyra se je še naprej šolala na Oxfordu,
kjer se je spet naučila pogovarjati z alethiometrom. To ji bo prišlo prav,
ko bosta s Panom nekega dne krenila na novo veliko pustolovščino.
A to je že druga zgodba.
Imena po prevodu Jakoba J. Kende Založba Mladinska knjiga
MEDIATRANSLATIONS