NJEGOVA MRAČNA TKANJA
Pane?
Jesi li ih videla? - Nisam.
Jesi li dobro? - Nisam siguran.
Posle svega što smo prošli, našli smo se ovde.
Izgleda nestvarno.
Da...
U tornju, demon moje majke je... Nestao preda mnom.
Mislim da je mrtva.
Trebalo bi da mi lakne.
Ne razumem mnogo šta o svojim roditeljima. -Recimo?
Zašto mi nisu rekli istinu.
Zašto su činili toliko užasne stvari.
Zašto je 13 g. nisam zanimala, pa se naglo zainteresovala.
Zašto su me ostavili.
Dok sam mislila da je Azrijel moj stric, obožavala sam ga,
a zatim sam ga omrzla.
Sada ne mogu da mu oprostim, ali...
Ne mrzim ga.
Dobio je rat,
a mi možemo biti ovde, pa...
Osećam da ga više nema.
Što znači da sam sama.
Nisi.
Šta je? - Ništa.
Drago mi je što si se okupala jer stalno zaudaraš.
Ne izgleda kao da joj nedostajem.
Izgleda da joj je dobro.
Biće mnogo bolje kad te vidi.
Seti se koliko će dobro biti kad opet budemo s njima. Blizu.
Šta ako ne bude isto? Šta ako nikada ne bude?
Lajra te voli. Najzad smo u istom svetu.
Ovde smo bezbedni.
To nisu oni, zar ne? - Nisu. Znao bi da jesu.
Kaže da su naši demoni na bezbednom,
ali da treba da se sastanemo s nekim drugim.
Pan je ovde.
Kao kad smo se skrivali u Jordanu.
Ne znam gde je tačno, ali osećam da je blizu.
Ne osećam se iskidano.
I znam da je bezbedan.
Slušaj.
Šta je to?
Voze se na točkovima!
Devojčica i dečak.
Zdravo. - Dođite da posetite Meri.
Mislim da želi da pođemo za njom.
Doktore Meloun! - Lajra...
Rečeno mi je da vas pronađem. - Znala sam da ću te opet videti.
Bože! Vidi je! Zdravo. - Zdravo.
Napatili ste se. - Drago mi je. -Takođe.
Atal, hvala. Kako ste dospeli ovamo? Uđite. Jeste li gladni?
Bezbožne zveri.
Imaju manje Srafa nego ti.
Kad će im doći? - Ne znam.
Nemaju mahune, jadnici.
Atal je prelepa. Nikada nisam videla ništa slično.
Pre jedne godine ovo bi me zaprepastilo...
ali nije luđe od medveda koji govore i anđela.
Sigurno vas sve ovo pomalo zbunjuje. Mene jeste.
Bili smo svuda, ali mislim da mi je ovo najdraži svet.
Za nekoliko meseci ovde naučila sam više nego za decenije.
Atal me podučila mnogo čemu. - Na primer?
Da treba da verujem instinktima.
Da treba poštovati stabla.
Kako se stabla mogu poštovati?
Za početak, ne treba pretpostaviti da si bolji od njih.
Mi ljudi glupo mislimo da smo vrhunac evolucije,
ali grešimo u mnogo čemu.
Ujutru ću vam pokazati nešto.
Je li to ono što mislim da jeste?
Odgovor na pitanje koje si mi postavila u Oksfordu.
Sećaš li se? Da li je Prah greh?
Tvoj Prah, moje senočestice, ovde ih zovu Sraf.
Sve je to isto.
To je iskra koja znači da smo živi, to je svest.
Onda Prah nije greh.
Dobar je ili loš koliko smo mi dobri ili loši.
Zašto je oko vas više Praha nego oko Lajre?
Tako je i s Mulefama. Dolazi s godinama, s iskustvom.
Neverovatno.
Kako ste to napravili? - Ključno je ulje iz mahuna.
Upijaju ga, pa zato vide Sraf.
Evoluirali su sa stablima, u savršenoj simbiozi.
Sve je bilo u ravnoteži, a zatim se nešto promenilo.
Da ti srce prepukne, zar ne?
Stabla umiru. - Jeli to nekakva bolest?
Ne, to je zato što Prah nestaje.
Ističe iz ovog sveta.
Misli, mašta, osećanja, sve odlazi.
Ovo predivno mesto gde su bića daleko bolja i mudrija od nas,
jednostavno umire.
Šta bi moglo da ga spase?
Neki način da privučemo Prah nazad.
Teoretski, Prah privlači misao, kreativnost, pa...
Možda neko veliko otkriće.
Atal kaže da razmišljanjem ne mogu doći do rešenja, ali...
To je jače od mene.
Ti demoni... Šta tačno tražimo?
Pa... Izgledaju kao životinje,
ali se menjaju u zavisnosti od toga kako se osećaš.
Kada Pan postane gorska kuna, znate da ste ga razljutili.
Ali deo su vas. - Vil je mislio da ga nema.
Zato što je iz vašeg sveta, ali ima ga. Imate ga i vi.
Još nisam potpuno shvatio.
Ništa me više ne iznenađuje.
Čitavo ovo putovanje bilo je izvanredno.
Morala sam da stavim na stranu sve što sam mislila da znam.
Ali verujete u dušu, zar ne? Bili ste časna sestra.
Bili ste časna sestra? Prava časna? Iz našeg sveta?
Ima ih još u našem svetu. - Zašto više niste?
Mnogo stvari, sve odjednom.
Meri, pričaj im priče.
Bila sam na konferenciji u Lisabonu.
Predstavljala sam rad iz fizike čestica.
Moj red je podržavao moju akademsku karijeru.
Prvi put sam bila u inostranstvu i sve je prošlo veoma dobro.
Slavili smo, pa sam se valjda osetila malo odvažnije.
Do tog trenutka nisam osećala da mi nešto nedostaje u životu,
a onda sam upoznala nekog.
Nije bila kao ostali naučnici.
Nije morala svima da pokazuje koliko zna.
Bilo je lako razgovarati s njom.
I počela sam da joj govorim stvari za koje nisam mislila da moram.
I to je otvorilo čitav svet mogućnosti...
i osećanja koja do tada nisam iskusila.
Zatim mi je dala neki kolač od badema.
Čim sam ga probala, preplavilo me je sećanje
i shvatila sam da sam se već tako osećala...
Davno, dok sam bila u osnovnoj školi.
Te leptiriće u stomaku...
Tu čežnju da budem blizu nekog.
Mislim da sam se ranije previše plašila da to priznam,
ali tada to nisam želela da zaboravim.
Znala sam da ne mogu da se vratim u samostan.
Nisam mogla da podnesem pomisao
da ću živeti, a da se više nikad neću osećati toliko živom.
I zapitala sam se: "Hoću li ikome pomoći ako se vratim u svoj hotel,
pomolim se i obećam da se više nikad neću dovesti u napast?"
I odgovor mi je došao.
"Ne. To nikome neće pomoći."
I shvatila sam da nema nikoga
ko će me nagraditi zato što sam dobra devojčica,
niti nekoga ko će me kazniti zato što sam nevaljala.
Nije bilo nikoga.
I to me... Oslobodilo.
Bilo je malo samotno,
ali znala sam da želim da iskusim sve što svet nudi.
Želela sam da iskusim ljubav. - I jeste li?
Jesam. -Jeste li se plašili? - Umirala sam od straha.
Rizikovala sam sve i bila sigurna da će me odbiti,
ali... Isplatilo se.
Retko je. Kad se dogodi, kad je osetiš, moraš je zgrabiti.
Čudno, zar ne?
Jedan trenutak.
Samo mi je ponudila kolač i to mi je promenilo život.
Prvi sam put nešto radila celim svojim bićem.
Ne samo delom.
Gde si, Pane?
Želim da razgovaram s tobom o mnogo čemu.
Eva beše slabog tela i uma.
Prevari je lukavstvo zmijinog jezika.
Mi ćemo odrezati taj jezik. Mi ćemo...
Dobro jutro. - Dobro jutro.
Donela sam vam nešto za jelo. - Hvala.
Dobro jutro.
Nameravala sam da idem s Atal, ali mogu pomoći u potrazi za demonima.
Mislim da ne treba. Moći ćemo sami. - Da, moći ćemo sami.
Da. - Hvala.
U redu. - Zdravo. -Zdravo.
Čudno je što je Pan ovde, a ne želi da mi se pokaže.
Nadam se... -Čemu? - Da se ne ljuti na mene.
Mislim da će razumeti. I ona će.
Moj demon.
Šta ako uzme neki loš stalni oblik? Komarac ili puž?
Ili riba. - Jedan čovek je imao demona delfina,
ali mornar je, pa nema veze.
Zamisli me u Oksfordu s delfinom pod rukom.
Smislićemo nešto.
Je li ti teško odgovarati na pitanja dr Meloun?
Nemoguće je objasniti šta smo prošli.
Mislim da to niko ne može da shvati.
Osim tebe.
Sjajna je, zar ne? - Meri Meloun? Da.
Stvarno mi se sviđa.
Mislim da je u pravu... O mnogo čemu.
Je li? O čemu to?
Znaš... o Prahu i...
Stablima.
"I stablima." Koji ti je đavo?
Lajra. - Eva lično.
Kako ću blagoslovlen biti kad uspem gde svi drugi nisu.
Slava Svemoćnom.
Stoj!
Ko si ti?
Šta si ti? - Anđeo.
Na istoj smo strani.
Ne, nismo. Priđi.
Tvoj sam sluga.
Dozvoli mi da obavim taj čin vere i videćeš.
Ono što nameravam da uradim oslobodiće svet greha.
Želja nije greh. Ljubav ima milione oblika, a svi su divni.
Svaki od njih je dostojan.
Vi koji im sudite... Samo se plašite.
Ja sam Baltamos
i neću dozvoliti da ubiješ nedužno dete!
Baruh...
Vile?
Jesu li to Lajra i Vil? - Jesu.
Tok Praha se usporava.
Onda je proročanstvo ispunjeno.
Evina ljubav će isceliti Zemlju i čitav svet će to osetiti.
Priroda će se oporaviti.
Nada će bljesnuti u tami.
Kako se nevinost pretvara u iskustvo,
sve će opet postati skladno.
Vidi! Mladi!
Oni su to učinili.
Možemo bilo kuda. - Možemo u neki nov svet.
Ili možemo ostati ovde.
Misliš da Pan zna?
Mislim da je naslutio.
Moraćemo da se vratimo u svoje svetove, zar ne?
Tako da oni budu dobro.
Želim da ti pokažem Jordan. Pravi Oksford.
Možemo i u tvoj svet.
Da opet idemo u bioskop.
Serafina Pekala. - Jeste li videli kako se svet menja?
Sve zahvaljujući vama. I vašim ljudima.
Ona koja je svetu dala takav dar, zaslužuje ime.
Kirjava.
Kirjava. Pristaje ti.
Zašto niste s Vilom i Lajrom?
Još ih kažnjavate zbog izdaje?
Ali još ih volite, zar ne?
I niste odrezani. - Nismo. Još smo jedno.
Ali bilo je strašno bolno. - Bićete im potrebni za ono što sledi.
Pane.
Ostavila si me. Morao sam da putujem daleko da te opet nađem.
Strašno mi je žao. Zahvalna sam ti.
Nisam to želela.
Oprosti mi.
Molim te, oprosti mi.
Nedostajao si mi.
Volim te.
Lajra!
Nadala sam se da ćeš ostati kuna zlatica. Pristaje ti.
I meni se sviđa.
Ja sam... Kirjava.
Kirjava.
Dobro si odigrala ulogu zmije.
Zdravo.
Ja sam Zafanija. Neopisivo sam ti zahvalna.
Izvinite, da li se poznajemo?
Razgovarale smo u tvojoj laboratoriji.
Pratila sam te i vodila.
Veoma si hrabra što si došla dovde.
Zahvaljujući tebi, multiverzum se isceljuje.
Jedva da sam išta učinila.
Pokazala si dvoma nevinima šta znači odvažiti se.
Otkrivši svoju ljubav, privukli su Prah nazad u naše svetove.
Zar je samo toliko bilo potrebno?
Nešto toliko malo i obično?
Ljubav nikada nije mala onima koji je prvi put otkriju.
Sada je tvoj zadatak završen.
Vreme je da se vratiš kući.
Kući?
Nisam spremna.
Prah je vekovima isticao iz svemira.
Ono što su Lajra i Vil učinili preokrenulo je taj tok.
Ipak, sama njihova ljubav nije dovoljna da ga večno održava.
Svaki prolaz između svetova koji postoji mora biti zatvoren.
Zatvorio sam sve koje sam otvorio. - Postoji bezbroj drugih.
Prolazi koje su ostavili svi Nosioci noža u prošlosti.
Svaki put kada nož zareže, tok Praha se ubrza,
a iz procepa u prostoru između svetova ulazi deo tame.
I donosi razaranje u svim svetovima.
Može imati mnogo oblika: pošast, bauk...
Proizvodio sam bauke.
Ali ako Vil ne sme da koristi nož, a prolazi ne smeju biti otvoreni,
kako ćemo...?
Moramo izabrati svet? Vilov ili moj?
Ne možeš dugo živeti u svetu koji nije tvoj.
Naši demoni to ne bi preživeli.
To znači... Da ne možemo ostati zajedno u istom svetu.
Ne.
Ne možeš tek tako doći i reći to.
Posle svega što smo prošli. Nije pošteno.
Nije pošteno.
Pitaću aleciometar. Znaće šta treba da uradimo.
Ne znam šta se događa. Ne radi.
Nemoj da žuriš.
Samo diši.
Pokvaren je.
Vrati se!
Nije pokvaren, Lajra. Promenila si se.
Odrasla si. -I to je to? Više nikad neću moći da ga očitavam?
To znanje još postoji, ali ćeš morati da ga naučiš, kao i svi drugi.
Čitala si ga milošću, a to možeš povratiti radom.
Čemu sve to? Zašto smo ovde?
Zašto smo sve to morali da prođemo samo da nas silom razdvoje?
Nisam znao da je moguće osećati se ovoliko loše.
Nećeš se večno osećati tako.
Ne želim da se ne osećam ovako zbog Lajre.
Želim samo nju. - Ti si veštica.
Sigurno znaš neku čaroliju ili način za putovanje između svetova.
Suđeno je da budem s njim. Sve ovo je pogrešno.
Znaš sve one priče
da je najveća ljubav ona bez koje ne možeš živeti,
ona za koju si spreman umreti?
To nije istina.
Ljubav nije takva.
Čini se romantičnim umreti zbog ljubavi,
ali daleko je romantičnije živeti zbog ljubavi.
Nikada nećeš izgubiti to što imaš s Vilom.
Zauvek ste oblikovali jedno drugo.
Znam da ti se sada ne čini tako, ali imate budućnost.
Dali ste veliki dar,
ali Prah i dalje ističe iz svetova.
Vreme ističe.
Ako čovečanstvo usmeri umove na otkrića,
a srca na saosećanje, možda stvori dovoljno Praha
da jedan prolaz ostane otvoren,
a već znate gde taj prolaz mora biti.
U zemlji mrtvih.
Taj ne smemo zatvoriti.
Taj je najvažniji.
Potreban je duhovima.
Sada moramo zatvoriti sve ostale prozore.
Kako kad ih je toliko mnogo?
Dok nož postoji, možeš da ih zatvaraš samo ti.
Slomi nož, pa ti možemo pomoći.
Moram da slomim nož? - Da. Kad se vratiš kući.
Kada bude slomljen, mi anđeli zacelićemo rane.
Svetovi će opet postati celi i zasebni.
Postoji li ikakav način da budemo zajedno?
Žao mi je.
Postoje sudbine kojima se i najmoćniji moraju pokoriti.
Volim te.
Neću prestati da te volim dokle god sam god živ.
Volim te.
Vratićemo se ovamo.
Kada proživimo svoj život.
Proći ćemo kroz zemlju mrtvih
i ispričati Milokriloj sve što smo uradili.
Pronaći ćemo jedno drugo... Ovde.
Lutaću unaokolo dok te ne pronađem.
A ja ću te tražiti...
Svakog trenutka...
Baš svakog trenutka.
A kad opet pronađemo jedno drugo...
Niko neće moći da nas rastavi.
Bićemo spojeni toliko čvrsto...
Svaki moj atom... I svaki tvoj atom.
A kada našim atomima budu stvarali nove živote,
moraće uzeti dva.
Jedan za tebe i jedan za mene.
Bićemo u cvetovima i zracima sunca.
Bićemo čvrsto spojeni.
Poći ćemo s tobom.
Ne zaboravi nas, Meri.
Nastavi da pričaš priče. - Atal, ne možeš...
Kada svi prolazi budu zatvoreni,
svaki svet će biti centriran kako treba.
Ali za sad... Trebalo bi da je Lajrin Oksford ovde.
Staraćeš se o Lajri, zar ne?
Veoma je hrabra, ali...
Mislim da će joj ovo veoma teško pasti. -Hoću.
Sad će biti moja sestra, zauvek.
Vil bar ima Kirjavu.
Znaš da i ti možeš videti svoga demona.
Ako želiš.
Kad si u svojoj pećini razgovarala sa anđelima,
bila si u posebnom stanju uma.
Kao Lajra dok je čitala aleciometar. - Upravo tako.
Svi vidimo samo ono što očekujemo da ćemo videti.
Ugledala si Prah tek kad si poverovala da to možeš.
Pokušaj.
Tu si.
Možemo dolaziti ovamo svake godine.
Ti u svome svetu, ja u svom.
Na letnju dugodnevicu. U podne.
Biću tamo.
Biću tamo svake godine, celog života.
Ako upoznamo nekog ko nam se svidi,
moramo biti dobri prema njima.
Ne smemo ih upoređivati...
Ali dolazićemo ovamo... Samo na jedan sat...
Da možemo biti zajedno.
Svake godine. Obećavam.
Učini to.
Nikad te neću zaboraviti.
Slomiću nož čim prođem jer znam da ću želeti da ti se vratim.
Šta je? -Pokušavam da zamislim kako ćeš izgledati kad ostariš.
Biću zgodan, naravno. - Veoma.
Lajra. - Vile.
Samo misli na nju.
Jednu godinu kasnije
Možemo dolaziti ovamo svake godine.
Ti u svome svetu, ja u svom.
Možemo biti zajedno.
Biću tamo svake godine, celog života.
Obećavam.
Lajra.
Vil i Lajra su nastavili da dolaze na svoju klupu svake godine.
Održali su obećanje da će živeti punim životom.
Vil je počeo da studira medicinu, a zatim postao uspešan hirurg.
Lajra je nastavila školu na Oksfordu,
gde je opet naučila da čita aleciometar, što će biti korisno
kada ona i Pan jednog dana krenu u novu veliku pustolovinu,
ali to je neka druga priča...
Prevod po motivima romana u izdanju IP "Laguna" i prevodu Nenada Dropulića.
MEDIATRANSLATIONS