Hvor er datteren min?
Hun var med deg. Hvor er hun nå?
- Hun ble tatt. - Bortført?
Vi skal få henne tilbake.
Det er Hamzad.
Han vil prøve å ta henne selv.
Parwana er hjemme.
Jeg heter Omar.
Vi har mye å snakke om.
Du ser på det som antas å være
en av verdens største litiumforekomster.
Faraz Hamzad kontrollerer det.
Og det har gitt ham helt uventede venner.
Hamzad er ikke en venn av Taliban.
Så hvor mye penger må det være i bakken
for å bringe dødsfiender sammen på denne måten?
Baba Ghor Ghori.
Er det monsteret deg?
Hvem er du?
Hva er det vi snubla inn i der?
Taliban-etterretning.
Hun er død. Emily.
Hun har vært død i noen dager nå.
Du aner ikke hva hun er i stand til.
Du aner ikke engang hvem hun er.
Jeg vet hvem han er.
Det er bare et tidsspørsmål før hun sier noe galt,
og han ikke orker mer.
Hvis vi er heldige,
kan kanskje noen av oss overleve dette.
Denne veien.
Hva vet du?
Jeg vet at du jobber for Faraz Hamzad.
Og jeg vet at du har kidnappet en føderal agent,
og at du holder henne mot hennes vilje.
Så du vet ingenting.
Du vet ikke hvor vi er.
Du vet ikke hvem vi er.
Du vet ikke engang hva du heter.
Moren din holdt alt skjult alt for deg.
Jeg heter Angela Adams.
Jeg er spesialagent i FBI.
Og dersom du samarbeider med meg,
er det en sjanse for at jeg kan overtale FBI
til ikke å arrestere og tiltale deg for kidnapping.
Ta på deg dette.
Det vil hjelpe når han får se deg.
Når hvem ser meg?
Faren din.
Når faren min kommer, tror du han vil bry seg om hva jeg har på meg?
Faren din er her.
Faren din heter Faraz Hamzad.
Navnet ditt er Parwana.
Du ble stjålet i nattens mulm og mørke av din mor
og av en amerikaner vi kalte gjest og venn.
Det er den du er.
Vel, da bør jeg ve treffe ham.
Han vil nok treffe meg.
Nei.
Hvis han er faren min, burde jeg ikke snakke med ham direkte?
Parwana.
Parwana, Parwana.
Hvorfor er du her?
Du kidnappet meg.
Du kom med Harold Harper da jeg ba ham komme.
Du fant meg like mye som jeg fant deg.
Hvorfor?
Jeg vet ikke.
Faren min, rett bak deg.
Han kjempet mot sovjeterne første gang de kom.
Han tjente ved kongens høyre hånd.
Han var en stor mann.
Og sin fars far.
Han kjempet mot dronning Victorias hær for å holde sine egne fri.
Han var lærd. Han skrev poesi.
Jeg ville vite hvor jeg kom fra.
Derfor jeg gikk på flyet.
Dette er det du kommer fra.
Du står blant menn som har stått ansikt til ansikt med britiske erobrere,
persiske erobrere, mongolske erobrere.
Menn som ofret alt for å videreføre noe til sine barn.
Menn som kjempet, blødde,
kranglet og skrev for å holde landet sitt fritt.
Jeg vil vite om moren min.
Jeg vil vite hvem hun var.
Jeg vil vite hvem hun var for deg.
Hva sa de til deg?
At du var farlig for moren min.
Og at faren min hjalp henne å rømme fra deg.
Hva mer sa de om meg?
Ingenting.
Moren din var kald og uten følelser.
Hun manipulerte. Hun løy.
Hun forrådte hvem som helst når som helst, slik det passet henne.
Nei.
Hun var noe annet før det.
I tillegg til det. Det må ha vært noe mer ved henne.
Det må ha vært håp og kjærlighet i henne.
Jeg så det aldri, for hun viste meg det aldri.
Men jeg vil vite hva jeg gikk glipp av og hvorfor.
Jeg har kommet så langt fra der jeg startet.
Jeg har kommet helt hit.
Og jeg skal kle meg slik du vil.
Og jeg skal svare på hvilket som helst navn du vil kalle meg.
Bare fortell meg én bra ting om henne.
Fortell meg hva jeg gikk glipp av.
Jeg vet ikke hva du trodde kom til å skje.
Jeg vet ikke hva du håper på skal skje nå.
Men jeg vet at vi må snakke
om denne veien du har
staket ut for oss.
Det jeg vet,
er at om vi ikke snakker om det,
vil du ikke vite hvor det fører hen.
Eller hva det kommer til å koste.
Beklager, jeg prøvde å få ham til å dra,
men han insisterte på å snakke med deg.
Sir,
det er godt å se deg igjen.
Hvem er du?
Vi møttes da jeg ble ansatt som sjef
for direktoratet med ansvar for Panjshir.
Direktoratet.
Du er spion.
Jeg beundrer deg.
Jeg vokste opp med historiene om din storhet.
Jeg har kommet for å vise deg min respekt.
Og for å tilby deg min tjeneste.
Takk, jeg trenger ingen av dine tjenester.
Er du sikker?
For jeg tror jeg kan hjelpe deg
å håndtere den uheldige situasjonen
med gjesten din.
Vær så snill å forstå,
at i Panjshir,
er det veldig lite å vite som jeg ikke vet.
Men i Kabul,
i departementene,
der de virkelige avgjørelsene blir tatt,
er det jeg som har oversikt.
Men jeg lytter.
Jeg hører ting.
Og i dag hører jeg at du har
en amerikaner som kan
bli veldig farlig for deg.
Du burde få sjekket hørselen din.
Er det jeg hører feil?
Ja.
Det er ingen litiumforekomst i nærheten av Meshbahar,
en forekomst som ditt folk oppdaget,
og som du kontrollerer, og som Kabul mener er
avgjørende for sin økonomiske overlevelse?
En forekomst som du har gjort deg uunnværlig for å drive
takket være dine relasjoner som du har med USA?
Relasjoner som nå er anstrengt
etter at du kidnappet en FBI-agent.
Trå forsiktig, gutt.
Du kjenner ikke meg,
eller faren du inviterer.
Du gikk glipp
av din siste
betaling.
Andelen,
som du betaler departementet for retten til å ignorere deres regler,
våre regler,
mine regler...
...den kom aldri.
Det virker som du har en tikkende bombe,
og av en eller annen grunn klarer du ikke å gi slipp på den.
Så gi den til meg.
Trå forsiktig,
for jeg kjenner deg, Omar,
Abduls nevø.
Du ble forbigått
av onkelen din for mer ettertraktede stillinger.
Skal vi ringe Abdul
og se hva som er viktigst for ham?
Spørsmålene dine
eller handelen min?
En siste ting.
Jeg hører at det kan være to amerikanere
som prøver å redde gisselet du liksom ikke kidnappet.
En av dem er et høytstående medlem av FBI.
Jeg skal gjøre mitt beste for å stoppe dem.
Av
respekt
for deg.
Er vi sent ute?
Jeg vet ikke om det er sant...
Han ville ikke ha kommet hit om det ikke var sant.
Jeg vil vite hvorfor det er sant.
Hvorfor?
Vi vet hvorfor,
den mannen fortalte deg nettopp hvorfor,
og han kommer tilbake før eller senere for å fortelle deg det igjen.
Jeg kan håndtere ham, han er ingen trussel.
Han er ingen trussel så lenge pengene våre holder sjefene hans unna.
Men skjoldet svekkes, og det vet han.
Situasjonen vil ikke vare.
Vi står midt imellom
dødsfiender.
Det er ikke en posisjon der man kan gjøre plutselige, brå bevegelser.
Når vi slipper henne fri,
må vi forklare hvorfor vi tok henne til å begynne med.
Vi har nådd
et punkt der noe må ødelegges.
Det er bare et spørsmål om hva,
og hvor vondt det vil gjøre.
Ikke si et ord.
Det er ikke noe jeg vil høre.
Det er ikke noe mer å si.
Jeg levde med det så lenge.
Jeg våknet til det og sovnet til det.
Jeg druknet i det, jeg ville vite.
Og jeg ville ikke vite det.
Og nå vet jeg det. Og...
Det er over.
Du er akkurat det jeg var redd for.
Du er moren din.
Din jævla feiging.
Vil du ikke høre fra meg?
Du lengter etter å høre fra meg.
Jeg vet alt du vil vite.
Du er bare redd for å høre meg si det.
- Du burde ikke ha kommet. - Jeg kom ikke.
Du tok meg med hit.
Du drepte vennen min. Du bortførte meg.
Du gjorde alt det, og du har ikke noe du vil spørre meg om?
Enten er du en jævla idiot,
eller et jævla monster, eller en jævla feiging.
Pokker ta. Velg én eller spør meg om det du vil spørre om.
Faen!
Hva skjedde?
Jeg vet ikke.
Hva enn dette var så fungerte det ikke.
Så inntil videre gjør vi dette.
Selvsagt.
Bare engelsk?
Du blir her inntil videre.
Dette er Faruza.
Hun vil ta seg av deg.
Kom.
Kan du stoppe?
Vær så snill?
- Hvem er du? - Jeg er Binas datter.
Hun var Khadijas manns søster.
Jeg vet ikke hvem de er.
Jeg er kusinen din.
Vet du hvem jeg er?
Ja.
Hvordan vet du det?
Jeg husker det.
Vi snakket ikke om det. Vi snakker ikke om sånt.
Men det var alltid en tom plass i dette huset.
Vi visste at noen manglet.
Vi følte det hver dag.
Jeg forstår ikke hva som skjer.
For å være ærlig trodde jeg at du ville være død nå.
Hvis det var en plan før...
...så er det i alle fall ingen plan nå.
Jeg har spørsmål.
Selvfølgelig har du det.
Kjente du moren min?
Ja.
Hvorfor dro hun på den måten? Hva skjedde?
Vil hun ikke fortelle deg det?
Hun er død.
Hvorfor dro hun?
Var hun redd?
Var hun i fare? Var hun opprørt?
Dette er ikke de rette spørsmålene.
Jeg har rett til noen svar.
- Er du sint? - Ja.
- Visst pokker er jeg sint. - Alle er sinte.
Og se hvor det har ført oss alle.
Når du er klar til å stille andre spørsmål,
vet du hvor du finner meg.
Takk.
Det er ok.
Du er flink med ham.
Har du egne barn hjemme?
Nei.
Ikke egentlig.
Hva heter han?
Farouk.
Er faren hans her?
Da Taliban kom tilbake, kjempet vi.
Mannen min var en av de første som mistet livet mens han prøvde å beskytte oss.
Og så sendte faren din en beskjed til Kabul med en kurer.
Og ved mørkets frembrudd var soldatene deres borte.
Han beskytter oss.
Alltid.
Uten ham ville det bli vanskelig for oss.
Det ville vært veldig farlig.
Helt forferdelig.
Han sier han har vært tålmodig, men nå er det hans tur.
Vil du at jeg skal redde deg?
Jeg er lei for det.
Ja, ok. Ok. Jeg kommer.
Ja.
Ok.
Du har et gjemmested her.
Faraz Hamzad har løyet.
Til deg.
Til alle.
Omfanget av løgnene er fortsatt ukjent,
men deres eksistens er åpenbar.
Jeg har sett det selv.
Forholdet vårt til Faraz Hamzad...
...er i ferd med å bli revurdert.
Kanskje...
...har du hatt rett,
og det ville være klokt av oss
å utøve litt mer kontroll over virksomheten hans.
Dette ville være riktig tid for deg
å besøke ham.
Dette skulle være umulig.
Du sa at sanksjoner ikke ville ramme familien vår,
at du hadde forsikringer.
Forsikringer ingen kunne bryte.
Jeg ser på det nå.
Alt har stoppet.
Det er talibanske soldater her.
Noen på din side har brutt de forsikringene.
Noen som ikke er bundet av dem.
Den som gjorde dette,
har satt oss i en umulig situasjon,
og jeg frykter det som kommer nå.
Var jeg flink?
Er ikke amerikanske jenter opplært til å sy?
Ikke denne, antar jeg.
Jeg så moren min gjøre det.
Alt sammen.
Det virket alltid som en byrde.
Som noe hun var dømt til.
Jeg pleide å sitte der og se på henne,
og prøvde å finne ut hva hun ønsket at hun gjorde i stedet.
Nå lurer jeg på om det var det eneste som gjorde henne glad.
Det som fikk henne til å føle seg knyttet til stedet der hun lærte det.
Jeg trodde at hvis jeg fant et sted som visste hvem hun var,
ville jeg fått svar på spørsmålene.
Som om det fantes en uendelig mengde med svar.
Men kanskje det ikke er ekte.
Kanskje er det et spøkelse.
Mangelen på svar i form av en person.
Ta på deg disse, nå.
Jeg forstår ikke.
Det er ikke trygt for deg her lenger. Bare ta dem på.
Stopp.
Hva er det som skjer?
Hva er ikke trygt?
Hva er dette?
Han prøver å presse på for å møte kommandøren.
Jeg er her for Hamzad.
Få disse mennene vekk.
Han svarer ikke til deg,
og han svarer så visst ikke til dette.
Jeg vet at han løy.
Jeg vet at du har en kvinne av stor verdi og ingen identitet.
Ministeren beskytter ham ikke lenger.
Finner du ham til oss,
eller skal jeg komme og hente ham?
Bli med meg.
Jeg tar deg med til ham.
Kom igjen.
Hva gjør du?
Du har gjort dette så mye verre enn det trengte å være.
Vi kunne ha
bestukket deg,
vi kunne ha
konspirert med deg for å få innflytelse,
om det var det du ønsket.
Har jeg gjort det verre?
For et øyeblikk siden hadde jeg godtatt Hamzad alene.
Nå?
Når dere senker våpnene,
skal jeg verve alle guttene i landsbyen.
Du har gjort dette til en katastrofe.
Så jeg spør igjen.
Hva tror du at du gjør?
Hvor skal vi?
Til et sted der vi forsvinner.
En hule jeg fortalte moren din om.
Du vil være trygg der en stund, til jeg finner
en måte å sende deg vekk, trygt og for godt.
Jeg er lei for at du mistet moren din. Det må ha vært vanskelig.
Det var det.
Takk.
Er du lykkelig?
Jeg vet ikke hva det betyr.
Jeg vet ikke hvorfor jeg tok deg med hit.
Jeg tror jeg hadde et behov for å se deg som
aldri kunne velges bort.
Som ord ikke kan beskrive.
For å ta farvel med deg,
for første
og siste gang.
Jeg ville bare vite hva du reiser tilbake til...
...og om du ville bli lykkelig der.
Jeg vet ikke.
Kan jeg spørre deg om noe?
Ja.
Hva synes du om meg?
Det er kanskje ikke et rettferdig spørsmål.
Jeg bare...
Jeg vil vite det.
Du vil vite noe godt om moren din.
Det skal jeg si deg.
Moren din lærte meg den mest verdifulle leksen jeg noen gang har lært.
At du kan elske noen
eller stole på dem.
Og uansett hvem personen er,
uansett hvor dypt hver av følelsene føles,
uansett hvor umulig det virker,
må du til slutt velge.
Det tror jeg ikke på.
Da er jeg glad du hørte det fra meg.
Jeg er glad du har tid til å forsone deg med det,
før lærdommen bestemmer seg for at den vil læres.
Hva?
Hulen er der.
Jeg trodde du sa at ingen visste om den.
De gjør ikke det.
Oversatt av: Tore Aasheim