Unde e fiica mea?
Era cu tine. Unde e acum?
- A fost răpită. - Răpită?
Vom merge s-o recuperăm.
E Hamzad.
Va încerca să pună mâna pe ea.
S-a întors Parwana.
Mă numesc Omar.
Avem multe de discutat.
Aveți în față unul dintre cele mai mari zăcăminte de litiu din lume.
Faraz Hamzad îl controlează.
Și i-a adus cei mai neașteptați prieteni.
Hamzad nu e prietenul talibanilor.
Cât de valoros trebuie să fie acest zăcământ
pentru a uni doi dușmani de moarte?
Baba-Khorkhore.
Tu ești acel monstru?
Tu cine ești?
- Peste cine am dat acolo? - Peste spionii talibanilor.
Emily e moartă.
E moartă de câteva zile.
Nu știi de ce e capabilă.
- Nici măcar n-o cunoști. - Îl cunosc pe el.
E o chestiune de timp până va zice ceva greșit și el nu va mai suporta.
Dacă avem noroc,
unii dintre noi vor scăpa cu viață.
Pe aici.
Ce știi?
Știu că lucrezi pentru Faraz Hamzad.
Și știu că ai răpit o agentă FBI și o ții ostatică.
Deci nu știi nimic.
Nu știi unde suntem.
Nu știi cine suntem.
Nu-ți știi nici măcar adevăratul nume.
Mama ta ți-a ascuns adevărul.
Numele meu e Angela Adams.
Sunt agent special al Biroului Federal de Investigații.
Și, de vei coopera cu mine, sunt șanse să conving FBI-ul
să nu te aresteze și să te acuze de răpire.
Vei purta asta.
Te va ajuta când te va vedea.
Cine să mă vadă?
Tatăl tău.
Crezi că tatei o să-i pese ce port când va veni după mine?
Tatăl tău e aici.
Tatăl tău e Faraz Hamzad.
Numele tău e Parwana.
Ai fost răpită de la el în toiul nopții de către mama ta
și un american despre care credeam că ne e oaspete și prieten.
Asta ești.
Atunci ar trebui să-l văd.
Pesemne că vrea să mă vadă.
Nu.
Dacă el e tatăl meu, nu crezi că ar trebui să vorbesc direct cu el?
Parwana.
Ce cauți aici?
M-ai răpit.
Ai venit cu Harold Harper când l-am chemat.
M-ai găsit cum te-am găsit eu.
De ce?
Nu știu.
Tatăl meu se află în spatele tău.
A luptat cu sovieticii de cum au venit.
Era mâna dreaptă a regelui.
Mare om era!
Iar tatăl tatălui lui...
a luptat cu armata reginei Victoria pentru neatârnare.
Era om învățat, scria poezii.
Voiam să-mi aflu originile.
De asta am luat avionul.
Aici e originea ta.
Stai printre cei care au înfruntat invadatori britanici,
invadatori persani și invadatori mongoli,
bărbați care au sacrificat totul pentru a lăsa ceva în urmă copiilor lor,
bărbați care au luptat, și-au dat sângele,
au contestat și au scris pentru neatârnarea țării lor.
Vreau să aflu despre mama.
Vreau să știu cine era...
să știu ce era pentru tine.
Ei ce ți-au spus?
Că erai periculos pentru mama și că tata a ajutat-o să scape de tine.
Ce ți-au mai spus despre mine?
Nimic.
Mama ta era rece și insensibilă.
Manipula și mințea.
Trăda pe oricine oricând și cum avea chef.
Nu.
A fost altfel înainte de asta.
Pe lângă asta, fusese și altfel.
Pesemne că nădăjduia și iubea.
Eu n-am văzut, fiindcă nu-mi arăta asta niciodată.
Dar vreau să știu ce am ratat și vreau să știu de ce.
Am ajuns atât de departe față de unde am pornit!
Am bătut atâta drum.
Și voi purta orice vrei tu să port.
Și voi răspunde la orice nume adresat de tine.
Spune-mi măcar un lucru bun despre ea.
Spune-mi ce am ratat.
Nu știu ce credeai că se va întâmpla.
Nu știu ce speri că se va întâmpla acum.
Dar știu că trebuie să vorbim
despre această cale pe care ne-ai adus.
Știu că, dacă nu vorbim despre asta,
nu-ți va plăcea unde duce.
Sau cu ce preț.
Îmi cer scuze, am încercat să-l fac să plece,
dar a insistat să-ți vorbească.
Domnule comandant, mă bucur mult să vă revăd.
Cine ești?
Ne-am cunoscut la numirea mea ca șef de departament
pentru operațiunile din Panjshir.
Departament.
Ești spion.
Sunt admiratorul dv. Am crescut cu poveștile despre măreția dv.
Am venit să vă prezint respectul meu
și să-mi ofer serviciile.
Mulțumesc, n-am nevoie de serviciile tale.
Sunteți sigur?
Deoarece cred că vă pot ajuta să rezolvați situația nefericită
cu musafira dv.
Vă rog să înțelegeți, în Panjshir
se petrec puține lucruri fără știrea mea.
Dar în Kabul, la ministere, unde sunt luate deciziile importante,
nu am acces.
Însă ascult.
Aud lucruri.
Iar azi am auzit că țineți prizonieră o americancă
care poate fi foarte periculoasă pentru dv.
Ar trebui să-ți faci control la urechi.
- Am auzit greșit? - Da.
Nu există un zăcământ de litiu lângă Meshbahar,
zăcământ descoperit de oamenii dv.,
pe care îl controlați și pe care Kabulul
îl consideră vital pentru supraviețuirea economică?
Un zăcământ pentru exploatarea căruia ați devenit indispensabil
grație relațiilor pe care le aveți cu SUA?
Relații care s-au deteriorat acum, după ce ați răpit o agentă FBI.
Ai mare grijă ce spui, băiete.
Nu mă cunoști și nu știi ce primejdie te paște.
Nu ați efectuat ultima plată.
Tributul pe care îl plătiți ministerului pentru dreptul de a ignora legile lor,
legile noastre,
legile mele...
nu a fost primit.
Am impresia că ați pus mâna pe o bombă cu ceas
și, dintr-un anume motiv, nu știți cum să scăpați de ea.
Așa că mai bine mi-o dați mie.
Ai mare grijă,
fiindcă eu te cunosc, Omar, nepot al lui Abdul.
Unchiul tău te-a sărit de la poziții mai râvnite.
Să-l sunăm împreună pe Abdul și să vedem ce e mai important pentru el,
întrebările tale sau negoțul meu?
Încă un lucru.
Aud că ar putea fi doi americani
care încearcă să salveze ostatica pe care „n-ați răpit-o”.
Unul dintre ei e șef la FBI.
Mă voi strădui să îi opresc.
Din respect pentru dumneavoastră.
Am întârziat?
Nu știu dacă e adevărat.
N-ar fi venit dacă nu era adevărat.
Vreau să știu de ce e adevărat.
De ce?
Știm de ce.
Acel om tocmai ți-a spus de ce
și, mai devreme sau mai târziu, va veni să-ți spună din nou.
Mă descurc cu el, nu e o amenințare.
Nu e o amenințare cât timp banii noștri îi țin la respect pe stăpânii lui.
Dar acel scut slăbește, iar el știe asta.
Situația asta nu va dura.
Ne aflăm la mijloc între doi dușmani de moarte.
Nu e o poziție în care să faci mișcări bruște și hazardate.
În clipa în care o eliberăm,
va trebui să explicăm de ce am răpit-o.
Am ajuns într-un punct în care ceva trebuie să cedeze.
E doar o chestiune de ce anume
și cât de mult ne va afecta.
Nu spune o vorbă.
Nu vreau să aud nimic.
Nu mai e nimic de zis.
Am trăit cu asta atâta timp,
m-am trezit și m-am culcat cu gândul la asta.
M-am zbătut... între a vrea să aflu
și a nu vrea.
Iar acum știu și...
s-a isprăvit.
Ești exact cum m-am temut că vei fi.
Ești leită maică-ta.
Laș nenorocit!
Nu vrei să-ți spun?
Abia aștepți să-ți spun.
Știu tot ce vrei să știi, dar ți-e frică să îți spun.
- Nu trebuia să fi venit aici. - N-am venit. M-ai adus tu.
Mi-ai ucis prietenul și m-ai răpit, blestematule!
Ai făcut toate astea și nu vrei să mă întrebi nimic?
Ori ești bătut în cap, ori ești un monstru sau un laș nenorocit!
Alege, fir-ar să fie! Sau întreabă-mă ce vrei să mă întrebi!
Drace!
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu.
Orice ar fi fost, n-a mers. Așa că momentan va sta aici.
Desigur.
Vorbim doar în engleză?
Vei rămâne aici momentan.
Ea e Faruza. Va avea grijă de tine.
Vino!
Te poți opri? Te rog.
- Cine ești? - Sunt fiica Binei.
Era cumnata Khadijei.
- Nu-i cunosc. - Sunt verișoara ta.
Știi cine sunt?
Da.
De unde știi?
Țin minte.
N-am vorbit de asta. Nu vorbim de asemenea lucruri.
Dar a existat mereu un loc gol în casa asta.
Știam că lipsea cineva.
Simțeam asta zilnic.
Nu înțeleg ce se întâmplă.
Sinceră să fiu, credeam că ai fi murit până acum.
Dacă înainte exista un plan...
acum nu mai există.
Am întrebări.
Firește că ai.
- Ai cunoscut-o pe mama? - Da.
De ce a plecat așa? Ce s-a întâmplat?
Tot nu vrea să-ți spună?
E moartă.
De ce a plecat?
Îi era frică?
Era în pericol? Era neliniștită?
- Nu sunt întrebările potrivite. - Am dreptul la niște răspunsuri!
Ești furioasă?
- Normal că-s furioasă! - Toți sunt furioși.
Și uite unde am ajuns toți.
Când ești gata să pui alte întrebări, știi unde mă găsești.
Mulțumesc.
E în regulă.
Ești bună cu el.
Ai copii în patria ta?
Nu.
Nu prea.
Cum îl cheamă?
Farouk.
Tatăl lui e aici?
Când talibanii au revenit, am luptat.
Soțul meu a murit printre primii, încercând să ne apere.
Apoi tatăl tău a trimis la Kabul un mesaj printr-un curier.
Până la lăsarea serii, soldații lor dispăruseră.
El ne apără.
Întotdeauna.
Fără el ne-ar fi foarte greu aici.
Ar fi foarte primejdios.
Ar fi groaznic.
Zice că a avut răbdare, dar acum e rândul lui.
Vrei să te salvez?
Îmi pare rău.
Da, bine, vin!
Da, da!
Bine.
Ai o ascunzătoare aici.
Faraz Hamzad a mințit.
Te-a mințit pe tine.
Pe toată lumea.
Nu se știe până unde a mers cu minciuna,
dar a mințit clar.
Am văzut cu ochii mei...
Relația noastră cu Faraz Hamzad...
e în curs de reevaluare.
Poate că...
ai avut dreptate și ar fi mai bine
să sporim controlul asupra afacerii lui.
Ar fi un moment prielnic
să îi faci o vizită.
Asta trebuia să fie imposibil.
Ai zis că familia noastră nu va fi sancționată, că aveai asigurări,
asigurări bătute în cuie.
Mă uit chiar acum. Totul e oprit.
Sunt soldați talibani aici.
Cineva din tabăra ta a încălcat acele asigurări,
cineva destul de puternic pentru a nu fi legat de ele.
Cine a făcut asta
ne-a pus într-o situație imposibilă
și mă tem de ce urmează.
M-am descurcat?
Americancele nu sunt învățate să coasă?
Nu eu.
Dar am văzut-o pe mama.
Cosea tot.
Mi s-a părut mereu o povară, un soi de pedeapsă.
Stăteam și mă uitam la ea,
încercând să aflu ce și-ar fi dorit să facă în schimb.
Acum mă întreb dacă nu doar asta o făcea fericită,
dacă nu cumva asta îi amintea de locul în care învățase să coasă.
Jur, credeam că, dacă aș găsi un loc al ei,
aș afla răspunsuri la toate acele întrebări...
că voi afla răspunsuri fără număr.
Dar poate că nu există.
Poate că asta e o stafie.
Lipsa răspunsurilor, întruchipată de un om.
- Îmbracă astea. - Nu înțeleg.
Nu mai ești în siguranță aici. Îmbracă-le!
Stai!
Ce se întâmplă? De ce nu sunt în siguranță?
Ce-i asta?
Vor să-l vadă pe comandant.
Am venit pentru Hamzad.
Luați-vă oamenii.
Nu-ți dă socoteală ție și nu dă socoteală la așa ceva.
Știu că a mințit.
Știu că țineți ostatică o femeie valoroasă, fără identitate.
Ministrul nu-l mai protejează.
Ni-l aduci sau mergem noi după el?
Veniți cu mine.
Vă voi duce la el.
Să mergem!
Ce faci?
Ai înrăutățit lucrurile mai mult decât era nevoie.
Te-am fi putut mitui.
Te-am fi ajutat să obții influență,
dacă asta îți doreai.
Am înrăutățit lucrurile?
Adineauri m-aș fi mulțumit doar cu Hamzad. Acum?
În clipa în care depuneți armele, voi racola toți băieții din sat.
Ați provocat o catastrofă.
Așa că mai întreb o dată.
Ce crezi că faci?
- Unde mergem? - Undeva unde să dispărem.
Într-o peșteră despre care i-am spus mamei tale.
Vei fi în siguranță acolo o vreme, până vom găsi o cale
să pleci cu bine pentru totdeauna.
Regret că ți-ai pierdut mama. Cred că ți-a fost greu.
Mi-a fost.
Mulțumesc.
Ești fericită?
Nu știu ce înseamnă asta.
Nu știu de ce te-am adus aici.
Cred că nevoia de a te vedea a fost
mai presus de mine, mai presus de cuvinte.
Să îmi iau rămas-bun de la tine pentru prima și ultima oară.
Voiam doar să știu la ce te întorci
și dacă ai fi fericită acolo.
Nu știu.
Pot să te întreb ceva?
Da.
Ce părere ai despre mine?
Poate că nu-i o întrebare îndreptățită.
Dar...
aș vrea să știu.
Vrei să afli ceva bun despre mama ta.
Îți voi spune.
Mama ta m-a învățat cea mai valoroasă lecție din viața mea.
Că poți ori să iubești pe cineva, ori să ai încredere în acel cineva.
Indiferent cine ar fi
și oricât de profund ar fi un sentiment sau celălalt,
oricât de imposibil ar părea,
până la urmă va trebui să alegi.
Nu cred asta.
Mă bucur că ai aflat de la mine.
Mă bucur că ai avut timp să te împaci cu ea
înainte ca lecția să decidă că se vrea a fi învățată.
Ce-i?
Peștera e acolo.
Parcă nu știa nimeni despre ea.
Nu știe nimeni.
Subtitrarea: Adrian Oprea