Var är min dotter?
Hon var med dig. Var är hon nu?
- Hon har bortförts. - Bortförts?
Vi ska ta tillbaka henne.
Det är Hamzad.
Han kommer att försöka ta henne själv.
Parwana är hemma.
Jag heter Omar.
Vi har mycket att diskutera.
Du ser på vad som tros vara
en av världens största litiumfyndigheter.
Faraz Hamzad kontrollerar den.
Det har gjort honom till en oväntad vän.
Hamzad är inte vän med talibanerna.
Hur mycket pengar ligger där i marken
som har fört samman dödliga fiender?
Baba Ghor Ghori.
Är det monstret du?
Vem är du?
Vad gick vi precis in i?
Talibanernas underrättelseverksamhet.
Hon är död. Emily.
Hon har varit död i några dagar.
Du anar inte vad hon är kapabel till.
Du har ingen aning om vem hon är.
Jag vet vem han är.
Det är bara en tidsfråga innan hon säger fel sak,
och han står inte ut längre.
Om vi har tur
kan några av oss överleva.
Kom hit.
Vad vet du?
Jag vet att du jobbar för Faraz Hamzad.
Jag vet att du har kidnappat en polis
och att du håller henne fången.
Så du vet ingenting.
Du vet inte var vi är.
Du vet inte vilka vi är.
Du vet inte ens ditt eget namn.
Din mamma berättade inte för dig.
Jag heter Angela Adams.
Jag är specialagent åt FBI.
Och samarbetar du med mig
kanske jag kan övertyga FBI
att inte gripa och åtala dig för kidnappning.
Det här ska du ha på dig.
Det hjälper när han ser dig.
När vem ser mig?
Din far.
Tror du att min pappa bryr sig om vad jag har på mig?
Din far är redan här.
Din far är Faraz Hamzad.
Du heter Parwana.
Du stals mitt i natten av din mor
och en amerikan vi kallade gäst och vän.
Det är vem du är.
Då borde jag väl träffa honom.
Han måste vilja träffa mig.
Nej.
Om han är min far, borde jag inte prata med honom direkt?
Parwana.
Parwana. Parwana.
Varför har du kommit?
Du kidnappade mig.
Du kom med Harold Harper när jag kallade hit honom.
Du fann mig lika mycket som jag fann dig.
Varför?
Jag vet inte.
Min far, bakom dig.
Han kämpade mot Sovjetryssland första gången de kom.
Han tjänade kungen direkt.
Han var en stor man.
Som hans farfar.
Han stred mot drottning Victorias armé för att hålla sin egen fri.
Han var lärd. Han skrev poesi.
Jag vill veta varifrån jag kommer.
Det var därför jag satte mig på planet.
Det här är varifrån du kommer.
Du står bland män som mötte brittiska inkräktare,
persiska och mongoliska inkräktare.
Män som offrade allt för att föra nåt vidare till sina barn.
Män som stred, blödde,
argumenterade och skrev för att hålla sitt land fritt.
Jag vill veta om min mor.
Jag vill veta vem hon var.
Jag vill veta vem hon var för dig.
Vad har de sagt dig?
Att du var farlig för min mor.
Och att min far hjälpte henne att rymma från dig.
Vad mer sa de om mig?
Inget mer.
Din mor var känslokall.
Hon manipulerade och ljög.
Hon svek alla och envar som det passade henne.
Nej.
Hon var något annat innan det.
Utöver det måste det ha funnits mera inom henne.
Hon måste ha känt hopp och kärlek.
Jag såg det aldrig för hon visade det inte för mig,
men jag vill veta vad jag missat och varför.
Jag har kommit långt sen jag började.
Jag har kommit hela vägen hit.
Jag har på mig vad du vill.
Jag svarar på namnet du vill ge mig.
Säg mig bara nåt bra hon hade.
Säg vad det är jag har saknat.
Jag vet inte vad du tror skulle hända här.
Jag vet inte vad du hoppas ska hända nu.
Men jag vet att vi behöver prata
om vägen
du har satt oss på.
Och jag vet
att om vi inte pratar om det,
vill du inte veta vart den leder.
Eller vad det kostar.
Jag ber om ursäkt, jag försökte få honom att åka,
men han insisterade på att tala med dig.
Sir,
jag är glad att se er igen.
Vem är du?
Vi möttes när jag anlitades som chef för direktoratet
som översåg Panjshirs operationer.
Direktoratet.
Du är spion.
Jag är en beundrare.
Jag växte upp med historier om er storhet.
Jag har kommit för att visa min respekt.
Och erbjuda er mina tjänster.
Tack, jag behöver inget av er.
Är det säkert?
För jag tror att jag kan hantera
den olyckliga situationen
med er gäst.
Var snäll och förstå
att i Panjshir
finns väldigt lite att veta som jag inte redan vet.
Men i Kabul...
i ministerierna,
där de verkliga besluten fattas,
är jag den som ser in.
Jag lyssnar.
Jag hör saker.
Och idag hör jag att du håller
en amerikan fången,
vilket kan vara farligt för dig.
Du borde undersöka din hörsel.
Har jag hört fel?
Ja.
Det finns ingen litiumfyndighet vid Meshbahar,
som ert folk hittat och som
du kontrollerar, och som Kabul
anser avgörande för sin ekonomiska överlevnad.
En fyndighet som du gjort dig oumbärlig genom att driva,
på grund av dina relationer till USA?
Relationer som nu är spända efter att
du kidnappat en FBI-agent.
Försiktigt, pojke.
Du känner varken mig
eller faran du utsätter dig för.
Du missade
din senaste
betalning.
Det du betalar
ministeriet för rätten att ignorera deras regler,
våra regler,
mina regler...
...den kom aldrig.
Det verkar som om du har tagit på dig en tickande bomb,
och av nån anledning inte vet hur du ska göra dig av med den.
Ge den då
till mig.
Var försiktig.
Jag känner Omar,
Abduls brorson.
Du förbisågs av din farbror
för mer eftertraktade positioner.
Ska vi ringa Abdul tillsammans
och höra vad som är viktigare för honom,
dina frågor
eller min handel?
En sista sak.
Jag har hört att det finns två amerikaner
som försöker rädda gisslan som du
inte kidnappade.
En av dem är chef på FBI.
Jag ska göra allt för att stoppa dem.
Av ren
respekt
för dig.
Är vi sena?
Jag vet inte om det är sant...
Han skulle inte komma hit annars.
Jag vill veta varför det är sant.
Varför?
Vi vet varför,
han sa det precis,
och han kommer tillbaka för att säga det igen.
Jag kan hantera honom, han är inget hot.
Han är inget hot så länge pengar håller hans mästare stången.
Men det skyddet försvagas, och det vet han.
Situationen håller inte.
Vi balanserar
mellan dödliga fiender.
Det är ingen position för plötsliga drag.
När vi frisläpper henne
måste vi förklara varför vi tog henne.
Vi har nått den punkt
där nåt måste gå itu.
Frågan är bara vad,
och hur mycket det kommer att skada.
Säg inget.
Det finns inget jag vill höra.
Det finns inget mer att säga.
Jag levde med det länge.
Jag vaknade och somnade till det.
Jag drunknade i det, jag ville veta.
Och att inte vilja veta.
Och nu vet jag. Och...
det är över.
Du är precis den jag var rädd för att du skulle vara.
Du är din mor.
Din fega jävel.
Vill du inte höra ifrån mig?
Du längtar efter att höra ifrån mig.
Jag vet allt du vill veta.
Du är bara rädd att höra mig säga det.
Du borde inte ha kommit hit.
Jag kom inte hit.
Du tog mig hit.
Du dödade min vän och förde bort mig.
Du gjorde allt det, och har inget att fråga mig?
Antingen är du en jävla idiot,
eller ett monster, eller bara feg.
Förbannat. Välj! Eller fråga mig vad du vill!
Fan!
Vad hände?
Jag vet inte.
Vad det nu var fungerar inte.
Vi gör såhär nu.
Självklart.
Engelska bara?
Du ska stanna här nu.
Det här är Faruza.
Hon tar hand om dig.
Kom hit.
Kan du sluta?
Snälla?
- Vem är du? - Binas dotter.
Hon var Khadijas mans syster.
Jag vet inte vilka de är.
Jag är din kusin.
Vet du vem jag är?
Ja.
Hur vet du det?
Jag minns.
Vi pratade inte om det eller så,
men det fanns alltid en tomhet i det här huset.
Vi visste att nåt saknades.
Vi kände det varje dag.
Jag förstår inte vad som händer.
Ärligt talat trodde jag att du skulle vara död nu.
Om det fanns en plan förut...
finns det ingen nu längre.
Jag har frågor.
Klart att du har.
Kände du min mor?
Ja.
Varför gav hon sig av så? Vad hände?
Berättar hon fortfarande inte?
Hon är död.
Varför gav hon sig av?
Var hon rädd?
Var hon i fara? Var hon upprörd?
Det är inte rätt frågor.
Jag har rätt till svar.
- Är du arg? - Ja.
- Det har du förbannat rätt i. - Alla är arga.
Och se vad det har gjort med oss.
När du är redo att ställa andra frågor
vet du var jag finns.
Tack.
Det är okej.
Du är trygg med honom.
Har du egna barn hemma?
Nej.
Inte riktigt.
Vad heter han?
Farouk.
Är hans far här?
När talibanerna återkom stred vi.
Min man var en av de första att dö när han försökte skydda oss.
Sen sände din far ett meddelande till Kabul med budbärare.
Och när kvällen föll var soldaterna borta.
Han håller oss i säkerhet.
Alltid.
Utan honom hade det varit svårt för oss härute.
Det hade varit farligt.
Det hade varit hemskt.
Han säger att han har varit tålmodig, men nu är det hans tur.
Vill du att jag räddar dig?
Ursäkta mig.
Okej. Jag kommer.
Ja, ja.
Okej.
Du har ett gömställe här.
Faraz Hamzad har ljugit.
För dig.
För alla.
Omfattningen av lögnerna är okänd,
men det är tydligt.
Jag har sett det själv.
Vår relation med Faraz Hamzad...
omvärderas härmed.
Kanske...
har du rätt,
och det vore klokt för oss
att styra hans affärer mer.
Det vore ett bra tillfälle för dig
att besöka honom.
Det här skulle bli omöjligt.
Du sa att sanktioner inte skulle göras mot vår familj,
att du hade försäkran.
Löften ingen kunde bryta.
Jag ser på det här och nu.
Allt har stannat av.
Det finns talibansoldater här.
Nån på din sida har svikit löftena.
Nån mäktig nog att inte vara bunden av dem.
Den som gjorde det här
har försatt oss i en omöjlig situation,
och jag är rädd för vad som ska komma.
Har jag gjort det bra?
Lär sig inte amerikanska flickor sy?
Inte den här i alla fall.
Jag såg min mor göra det.
Alltihop.
Det verkade vara en börda.
Som nåt hon dömts att göra.
Jag satt och såg på henne
när hon försökte lista ut vad hon önskade göra istället.
Nu undrar jag om det var det som gjorde henne lycklig.
Det som fick henne att känna sig hemma där hon lärt sig det.
Jag trodde att om jag fann en plats där man kände henne
skulle mina frågor få svar.
Alla svar.
Men det kanske inte är verkligt.
Kanske det är vad ett spöke är.
Frånvaron av svar i formen av en människa.
Sätt på dig de här nu.
Jag förstår inte.
Det är inte säkert för dig här längre. Sätt på dem bara.
Sluta.
Vad är det som händer?
Vad är inte säkert?
Vad är det här?
Han försöker träffa kommendanten.
Jag har kommit för att träffa Hamzad.
För bort dessa män.
Han svarar inte inför dig,
och definitivt inte för det här.
Jag vet att han ljög.
Jag vet att ni håller en kvinna fången av stort värde och utan identitet.
Ministern skyddar honom inte längre.
För ni fram honom,
eller måste jag ta honom?
Följ mig.
Jag tar dig till honom.
Kom.
Vad gör du?
Du har gjort det mycket värre än det behöver vara.
Vi kunde ha
mutat dig.
Vi kunde ha
konspirerat med dig för att få inflytande,
om det är vad du ville.
Har jag gjort det värre?
För ett ögonblick sen hade jag varit nöjd med att träffa Hamzad ensam.
Nu?
Så fort du sänker vapnen
värvar jag varenda pojke i byn.
Du har gjort det till en katastrof.
Så jag frågar igen:
Vad tror du att du håller på med?
Vart är vi på väg?
Till ett gömställe.
En grotta jag en gång berättade för din mamma om.
Du är säker här ett tag, tills jag hittar ett sätt
att skicka iväg dig säkert och för gott.
Jag är ledsen att du förlorat din mor.
Det måste ha varit svårt.
Det var det.
Tack.
Är du lycklig?
Jag vet inte vad det betyder.
Jag vet inte varför jag tog hit dig.
Jag tror att jag hade ett behov av att träffa dig
som inte var ett val,
och inte kan skrädas i ord.
Att säga adjö till dig
för första gången,
och sista.
Jag vill bara veta vad du återvänder till...
och om du blir lycklig där.
Jag vet inte.
Får jag fråga dig en sak?
Ja.
Vad tycker du om mig?
Det är ingen rättvis fråga att ställa.
Men jag...
Jag vill veta.
Du vill veta nåt gott om din mor.
Det ska jag säga dig.
Din mor lärde mig den värdefullaste läxa jag fått.
Att man kan älska någon,
eller man kan lita på dem.
Oavsett vem det är,
och oavsett hur djupa känslorna är,
hur omöjligt det än verkar,
så måste du till slut välja.
Det tror inte jag.
Då är jag glad att du hörde det från mig.
Jag är glad att du har tid att vänja dig vid tanken
innan läxan måste läras.
Vad?
Där är grottan.
Du sa ju att ingen visste om den.
Det stämmer.
Översättning: Madeleine Person