Je čas vrátit se domů. Stačí si zavolat vrtulník.
Když ho tu necháme, zemře. Musíme ho dostat domů.
Něco se mezi nimi stalo.
Nevím, o co jde ani co to znamená,
ale pokud ho tam necháme umřít, můžeme ji ztratit navždy.
Slyšela jsi o jistém Morganovi Botem?
Stál za dohodou ohledně vydání Dana Chase.
Zmrazil nám aktiva a chce nás zničit.
Farúku!
Mrtvý nás neevakuujete. Jde to na mou hlavu. Prostě to udělejte! Jasný?
- Nechceš mi říct, kdo jsi? - Jmenuju se Parwana Hamzadová.
STAREJ CHLAP
Nerozhodli jsme o tom my,
ale hlásím ti to teď.
Při vší úctě, snažili jsme se tomu zabránit.
Ano, rozumím...
Ten muž, který tohle vše vyprovokoval, podle mě nemluvil ve váš prospěch.
Můžeme to hodit za hlavu a soustředit se na lepší...
Haló?
Přímo s ministrem mě nespojili.
Kde je Parwana?
Přiveďte ji.
Nebýt jí,
byl bych teď ve vězeňské cele.
Nebo hůř.
Byl jsem připraven to přijmout.
A vy možná taky.
Ale ona ne.
Přiveď ji, prosím.
Běž.
Řekl jsem jí, ať počká vedle v pokoji.
Nechtěl odejít.
Všichni jsme se snažili.
Pak přišla ona a...
Parwano.
Volá tě tvůj otec.
Když jsme tu teď všichni...
podle mě máme 72 hodin.
Kdo do té doby neodejde, umře.
- To už jsi říkal. - Neříkal.
- Ale říkal. - Ne, neříkal!
Říkal jsem, že máme deset minut.
Před pěti minutami.
Máme pět minut, než ten vrtulník odletí pryč.
O pět minut navíc žádám už hodinu.
Zvládneme to, pokud nás tu nechá?
Ví, že nebudou čekat dlouho.
Ona přijde.
Po pár letech se účastnila zátahu.
Došlo tam k přestřelce.
Pitva nějakého muže prokázala, že ho zabila kulka z její zbraně.
Byla na terapii, zvládala to dobře...
- Proč mi to říkáš? - Kdybys o ni měl obavy.
Nestalo se to poprvé.
Že by někoho zabila.
Ne, vždycky to není stejný.
Už je tady.
Právě přišel o matku.
Snad mu takhle aspoň pomůžu.
- Anglicky neumí, tak se nebojte. - Ne. To je v pořádku.
Poslouchejte, nemáme moc času.
Armáda se do pár dnů vrátí a vypálí to tu do základů.
Tihle lidé drží vládu na uzdě svými penězi.
- Em... - Ale přes noc jim došly.
- Em, nemůžeš tu zůstat. - Musím.
Proč musíš?
Protože peníze došly kvůli Morganovi Botemu.
Bote mě unesl jen proto, aby tě přiměl vzdát se.
Když mě unesli místo tebe, naštval se.
Zmrazil jim veškerá aktiva.
Jsou zranitelní, ale teď si to nemůžou dovolit.
Tahle vesnice další útok nepřežije.
Musíš to napravit.
- Napravit? Co? A jak? - Dostaň je ze sankčního seznamu.
Přesvědč Boteho, ať se sakra uklidní, než to odnese spousta nevinných.
On se nenechá přesvědčit.
A když se naštve, nikdo ho rozhodně jen tak neuklidní.
Vím od vás, co pro vás znamenal.
- Co jste pro něj znamenali vy. - To už je strašně dávno.
Skvělý. Určitě ho to zaujme, až za ním oba po takové době přijdete.
Netušíš, co po nás chceš.
Vím, jak to vypadá.
Věř mi.
Vím to.
Pořád jsem ta, za kterou mě máš.
Ty i ty.
Ale místní lidi tu nemůžu nechat zemřít
kvůli problému, který mě pronásledoval až sem.
Prostě nemůžu.
Ani jeden byste mě pak nepoznali.
Potvrdila jsem jim to.
Že to uděláš, protože jsem tě o to požádala.
A nebyli byste to vy, kdybyste odmítli.
Věřím ti.
A mám tě ráda.
Pospěš si, prosím.
Počkejte tady.
Cos myslel tím, že všichni nejsou stejní?
Vím, co to znamená.
Ale co tím myslíš?
Když někoho takhle zabiješ,
tak ne proto, abys někoho ochránil nebo pomstil,
a ani z povinnosti nebo náhodou.
Ale když tím někomu ukazuješ svou lásku, už není cesty zpět.
Věř mi.
Takže jsi tam viděl tohle?
To oblečení, ten kluk.
Stalo se jí to tak rychle?
Nevím, co jsme tam viděli, ale část jejího já už je nejspíš pryč.
A nahradila ho nová část.
A jaký je výsledek?
Těžko říct, jak máš někoho oplakávat a zároveň ho poznávat.
Ne, nevím.
Člověk se může hodně změnit, aniž by to skončilo katastrofálně.
Pokud součástí není někdo, kvůli komu ten pocit má.
Pojď. Tohle je náš odvoz.
Ne tohle.
Tohle.
„Zařiď dopravu, Harolde. Ať je spolehlivá, Harolde.“
Tak tady je.
Nemáš zač.
Jsou ve vzduchu.
Poslechnou tvé přání?
Je to v jejich silách?
Ano, na obojí.
Prý se staráš o Farúka.
Je to milý kluk.
Nevím proč... ale zřejmě ho to uklidňuje.
Že je se mnou.
Proč?
Poslední dobou mi „proč“ přijde jako podivná otázka.
Jaké „proč" by mohlo vysvětlit, co jsme udělali?
Ať tak či tak, už teď vznikají nové plány.
Někteří zůstanou, aby bránili naše lidi.
Někteří budou evakuováni jinam do údolí, do bezpečí.
Neříkej mi, že je to tu pro mě nebezpečné.
Prosím, neříkej mi, že sem nepatřím.
Ne.
Patříš sem.
Víc už k tomu říkat nemusím.
Ale musím tě požádat, abys odešla.
- Právě jsi řekl... - Pomoct můžeš i jinak.
Vybojovat můžeš jiné bitvy.
Podpořit můžeš i jiná místa.
Musíš se vrátit na začátek.
Poslyš.
Pořádně jsme se nepředstavili.
Já jsem Tárik.
Parwana.
Mimo jiné.
Co ti řekl?
Že tě mám najít,
vrátit se s tebou do Států
a pomoct ti s obchody.
Chce tě odsud dostat, než se to zvrtne.
Jo.
Záleží mu na tobě.
Možná mi pomůžeš ho přesvědčit.
Abych ho zachránil.
Tohle je fakt na hovno.
Co?
Slyšel jsi mě.
Ta hra na boháče tě přišla moc draho.
Nevzpomínám si, že bych něco hrál.
A jako Henry Dixon jsem strávil nanejvýš jeden dva týdny ročně.
Dan Chase lítal druhou třídou. Ne takhle.
A zbohatnul jsi tím, že ses 50 týdnů ročně vůbec nesnažil?
Víceméně jo.
Jak?
Tak jak?
Dobrým začátkem bylo nedělat pro vládu.
Měli bychom probrat to, čemu se vyhýbáme.
- A to je co? - Plán.
V domě toho staříka budu mluvit já.
- Dobře. - Nežertuju.
Proč bys měl?
Nevím, jestli mě poslechne, ale s jistotou vím, že tebe určitě ne.
Jo.
Je to příliš důležitý, než aby to zhatily vaše osobní problémy.
Jo.
Oba víme, že ho k tomu nedonutíme.
A vůbec nevěřím, že do toho půjde, protože je naštvaný, jelikož ho podrazili.
Musí v tom být něco víc.
Musíme být velmi opatrní.
Popřemýšlím o tom.
Co je to s tebou?
Jak to jako myslíš?
Máš v úmyslu to z něj vymlátit, že jo?
Nevím, jestli je to bezpečný.
Krám posranej.
Působíš podrážděně.
Tak já působím...
Kdy jsi mi chtěl říct, že jsi...
Přece nejsi takový hlupák a nemyslíš si...
Rád ti odpovím na cokoliv, jen ty věty musíš dokončit.
Mučení nepřipadá v úvahu!
- Proč ne? - Protože je mu asi 100 a nezabere to.
Protože s jistotou vím, kdo z nás za to skončí v base.
Snad si nemyslíš, že ho nějak dokážeš přesvědčit?
- Ano! Opravdu si to myslím. - Ale já ne.
A Emily jsme slíbili, že pro to uděláme cokoliv.
Na takový slib si vůbec nevzpomínám.
Asi jsme se každý bavili o něčem jiném,
protože jsem si jistej, že řekla přesně tohle.
Mluvím stejnou řečí jako vy. Slyšel jsem ji.
Až tam přijedeme, neuděláš nic,
budeš jen stát a souhlasně kývat, zatímco ho k tomu přemluvím!
- Harolde. - Co?
Mluvil bych rychle.
Tak jak to chceš udělat?
Jak jako myslíš?
Zazvoním na něj a pustí nás dovnitř.
Opravdu?
Zkus se třeba usmát... až nám otevře.
- Marion? - Jo.
Ignoruješ ji už potřetí.
Popátý.
A ignoruju ji, protože někdy tím daný problém zmizí.
No, u tebe to nezabralo.
Tudy, prosím.
Nevím, kolik toho víš.
Celkem dost.
Byli jsme přímo v Pandžšíru.
A situace se změnila.
Jeho dcera už není rukojmí.
Něco se tam stalo a je spojená s Hamzadem a jeho rodinou.
To vím taky.
Teda teď už to vím.
Možná by pomohlo, kdyby mi někdo už dávno řekl,
že není jeho, a do téhle šlamastyky bychom se možná ani nedostali.
Té ženě hrozí smrtelné nebezpečí.
Hamzadovi zmrazili účty, a všichni kolem něj jsou zranitelní.
Spousta jich zemře.
Žádáme tě, abyste to zvážil znovu.
Ne.
Proč ne?
Protože ani jeden z vás nechápe, o co vlastně žádáte,
proč je to nebezpečné a komu to může ublížit.
Nemáte tušení, v jaké jste situaci.
A nenapadlo vás to ani jednou. Bože.
- „Možná bychom se měli zeptat.“ - Na to nemáme čas.
Jsi naštvaný, něco chceš dokázat.
- Já? - Ne. Počkat.
- Já přece ve vzteku nic neničím. - A dost!
Cos myslel tím, že nevíme, v jaké situaci jsme?
Nemáte zasraný ponětí, v čem jedete a komu tím můžete ublížit.
Zatáhl jsi ji do toho.
Ne, tys ji do toho zatáhl.
Já se nás z toho snažím dostat.
Ahoj.
Nebyl jsem o moc starší než on, když mě poslali do školy do Států.
Dospělí mi vždycky říkali, že jsem chytrý a že mám chtít víc,
dělat víc a být něco víc.
Ale slýchával jsem, že strýc nedokáže vystát můj hlas a smích.
Příliš se podobal tomu tvému.
Snad ani nemusím dodávat, že se mi s tím nežilo snadno,
když vypadám jako on.
Ale díky té absurditě jsem měl možnost hledat pro setrvání ve Státech důvod.
A našel jsem ho.
A jaký?
Dostat odsud všechny.
Nechápu, co tím myslíš.
Jaké „všechny“?
Matku, strýce, bratrance a sestřenice, celou rodinu.
Podle mě odejít nechtějí.
Ptala ses jich?
Ne výslovně.
Já jo. Tisíckrát.
Vysvětlil jsem jim, kam bychom jeli a co by bylo lepší.
Ale dnes by to asi vnímali jinak. Vzhledem k současné situaci
a kdybys jim to řekla ty.
Mě by neposlechli.
O co se chceš vsadit?
Takový argument bych asi ani říkat nechtěla.
Mají tu své kořeny.
A neuvědomovat si je ještě neznamená, že nejsou podstatné.
Vzal tě na hřbitov, co?
Kolik mužů a žen na tom hřbitově by se tu rozhodlo zůstat, kdyby alternativou bylo
pohodlí, bezpečí a mír někde jinde?
Někteří určitě ano, ale určitě ne všichni. Na to bych klidně vsadil svůj život.
- Ptáš se nesprávné osoby. - Ale nikdo jiný mě poslouchat nebude.
- Nepodceňuj, co pro ně znamenáš. - Ne. Tohle všechno jsem kdysi měla.
Pohodlí...
a bezpečí.
A pohltily mě.
- To se nedá srovnávat. - Proč?
Lhali ti.
Každý den.
Výslovně a zatajováním pravdy a všemi způsoby mezi tím.
Bylas obětí pečlivě připraveného podvodu. Mrzí mě to, ale je to tak.
Problémem nebylo pohodlí a bezpečí. Byla to příliš slabá rozptýlení.
To není totéž.
Tahle rodina se stěhuje, aby se nemusela bát, jestli dcery můžou chodit na matiku.
A kde synové...
Kde synové mají možnost dělat něco víc a být něco víc.
Svou rodinu mám rád, bez výjimek a nikoho nevyjímaje.
Ale je pro mě těžké tu stát a neslyšet, jak všichni křičí:
„Co tady proboha ještě děláš? “
Prosím.
Pomoz mi je zachránit.
Je pozdě a nebude to snadné, ale je to správná...
Co?
Bratr právě zemřel.
Vrátila jsem se z Maroka a vyzvedla kluky, jak jsi řekl.
Snažila jsem se zapomenout a vrátit se do skutečného života.
Ale to moc nevyšlo.
Chtěla jsem pomoct, a zavolala Nině Krugerové.
Hamzadově právničce?
Cos jí řekla?
Chtěla jsem jí říct, ať Hamzada přesvědčí, aby vás s Emily pustili,
ale musela by mi to vzít.
Nakonec se mi ozvali, jen ne ona.
Zavolal mi přímo on.
Díval jsem se a na tabuli jsem uviděl někoho, koho jsem nečekal.
Jen zřídkakdy spatřím někoho, kdo mě opravdu překvapí.
Ona ano.
Proč jsi sledoval Hamzadovu právničku?
Co nám uniká?
O ložisku v Mešbaharu víme.
V tom spočívala Hamzadova páka, že?
- Peníze, které mu mělo získat. - Peníze? Ty se dají vydělat kdekoliv.
Pokud chcete mít přístup k mikročipům,
mít přístroje na baterky a být součástí civilizace...
Kdo ovládá to ložisko, ten bude mít hlavní slovo.
Potřebujeme ho.
Bylo naše, než jsem zjistil, že se nám ho jiná strana
chystá vyfouknout přímo pod nosem.
Kdo?
To vy jste ji do toho zatáhli.
To vy jste ji naložil do kufru auta.
Dali jste jí nové jméno a oblečení a vzali ji na večírek do Maroka,
abyste se pokusili získat...
Pavloviče. Ne.
...Sulimána Pavloviče.
Špatně jsi to pochopili.
Faraz Hamzad s Rusy tajně nejedná.
A kdyby ano, rozhodně ne s tímhle Rusem.
To se mi ulevilo.
My o vlku...
Zvládneš to.
Haló?
Ano. Jsem moc ráda, že voláte.
S kým to mluví?
S Hamzadovou právničkou.
Je nemyslitelné, aby ruský zločinec mohl získat kontrolu
nad něčím tak moc důležitým pro budoucnost této země.
Ta právnička je teď klíčem k pochopení, jak ho můžeme zastavit.
A momentálně se zdá být nanejvýš svolná
mluvit s tvou přítelkyní.
Co říkala?
Navrhla mi pokračovat v této debatě příští týden u oběda.
- To je dobré, ne? - To je moc dobré.
Chce ti říct něco, co neřekne po telefonu.
Příští týden? Tak dlouho to nevydrží.
Rozumím.
Pokud se pleteš, umřou nevinní.
Pokud mám pravdu, bude to mnohem horší.
Říkal jsem ti to.
Co?
Když jsem chtěl, abys mi pomohl dostat Emily do FBI, řekl jsem ti,
že je to Hamzadova dcera.
To jsi neřekl.
Svěřil jsem ti její život.
Vážně si myslíš, že bych ti neřekl něco, co by ji mohlo ohrozit?
Řekl jsem, že bys jí pomohl, i kdyby nebyla tvou vnučkou,
a mě by o pomoc nemusela žádat, i kdyby nebyla mou dcerou.
Nechtěl jsem to říkat naplno, ale za daných okolností to bylo jasný.
Chápu, co mi teď říkáš. Ty důležitý věci chápu.
Říkejte si o mně, co chcete. Vy oba.
Říkejte si o mně cokoliv.
Ale všechno důležitý jsem vždycky chápal. To víš.
A bojoval za to, když jsi chtěl.
Ale když se na tebe nemůže spolehnout dcera, k čemu to je?
Hele, vím, že nemůžeš ustoupit.
Ale těm lidem určitě dokážeš pomoct ze země i jinak, i kdyby jen dočasně.
A pokud tvrdíš, že to jinak nejde,
tak jen proto, že se nesnažíš.
Nedělej to jen proto, že jsi na mě naštvaný.
Nedělej to.
Vrať se zítra.
Jsem unavený.
Pokud to budeš chtít řešit dál, ráno ti možná dám lepší odpověď.
- Teď neodejdeš. - Počkej.
Uhni mi z cesty.
Pojď na chvíli ven, prosím.
Nemýlí se.
Naštvaný nic neničíš?
Dělá to úplně každý.
Pokud se ani nesnažíš pomoct, tak proto, že nám chceš ukázat, že nemusíš.
Co já chci...
Rozdíl mezi tím,
co chceme a co dlužíme, jsi nikdy nepochopil.
Proto na tebe tahle profese byla vždycky příliš náročná.
A pokud bys mě nechtěl naštvat, nechal bys ho venku na chodníku,
ale prostě sis nedokázal pomoct, co?
Ahoj.
Zoe,
tvé pomoci si moc cením, ale tohle se tě netýká.
Nezapojuj se, prosím.
Netýká se mě to.
- Dobře. - Dnes se to opravdu nehodí.
Musíš odejít.
Nepůjdu, dokud mi nedá, co od něj potřebuju.
To neudělá.
Chceš se vsadit?
To, co potřebuješ, ti nedá ze stejného důvodu, proč ty neodejdeš,
ale mně to dá.
Máš ho v hrsti. Chce ti pomoct. Jen u toho nechce vidět tvůj obličej.
My dva spolu vycházíme. Mám ho ráda. Je to moc milý člověk.
Ale ne, Zoe.
Na mě je moc milý.
Ať dělával cokoliv, nemůže to být horší než tvoje minulost. A tu jsem překonala.
Po tom, co jsem viděla, to možná bude znít neuvěřitelně,
ale podle mě mu moc chybíš.
Zajdi si na kafe. Přečti si knížku.
Věř mi.
Já to zvládnu.
Nechtěl, aby to někdo věděl.
Nechtěl, aby jeho poslední slova...
s kýmkoliv z vás...
byla sbohem.
Parwano.
Zůstanu do rána.
Chci tu být na pohřeb.
Déle se nejspíš zdržet nemůžu.
Tak si to přál.
Budeš se muset rozhodnout.
Zůstat,
nebo odejít.
Něco ti musím říct.
Řekla jsem ti, že ho v kopcích postřelila hlídka...
ale tak se to nestalo.
- Střelil ho... - My víme.
- Jak to víte? - Víme to.
Nikdo se to nedozví.
Buď zůstaneš, nebo odejdeš.
Ale tvůj otec nechtěl, abys tu měla pocit,
že tě tu z čehokoliv můžou vinit.
Tvého otce postřelil voják Tálibánu, zatímco tě chránil.
Obětoval se za tebe.
Ohledně těch Američanů, které jsi přivedla...
Inu...
Teď jsou ve Spojených státech
a na základě tvého přání se snaží zažehnat hrozbu, které čelíme.
To jsi pro nás udělala.
Díky, že ses mě zastal.
A ty. Vážně?
Pardon, hoši. Musím s ním mluvit.
A pokud mám být upřímná, nelíbí se mu, když ležíte na hezkých kobercích, takže...
Zůstanete tady.
Dobře.
Měl jsi pravdu.
Jakmile jste dýchali stejný vzduch, poznala jsem i tvou jinou stránku.
Bylo by fajn se občas mýlit,
ale dělat si plané naděje je u starců nelichotivá vlastnost.
Ne, když to může vyjít.
Požádáš mě, abych jim pomohl.
To si piš.
Proč?
Protože si myslím, že můžeš.
A protože si myslím, že chceš.
Na muže mého typu si dávej pozor.
Pokud si myslíš, že o nás něco takového můžeš říkat,
tak si to téměř vždycky přejeme.
Bože.
Zníš přesně jako on.
K zemi!
Zoe, jsi v pořádku?
Jo.
Co se stalo?
Kdo to byl?
Ať jste vy dva šli po čemkoliv, byli jste mnohem blíž, než Pavlovič chtěl.
Tohle je jen začátek.
Horší je, že Emilyina šance za záchranu leží bezvládně na zemi.
Nemůžu tomu uvěřit.
Že už je po něm.
Jak asi bude svět vypadat, když už není...
Co ti dva?
Které jste měli zabít?
Můj tým se ještě neohlásil.
Pořád se s ním snažím spojit.
Až se ti to podaří,
zjisti, jak chtějí svůj plán dokončit.
Zajisté.
V sázce je příliš...
a svědky si nemůžeme dovolit.
České titulky: Tomáš Pikl