Te ajut?
Mersi.
Morgan Bote mi-a dat numărul tău.
Ești priceput?
Da.
Știu ce fac.
Un rus pe nume Pavlovici a ordonat asasinarea lui Morgan Bote
pentru a-și proteja afacerea din Afganistan.
A trimis mercenari în Afganistan pentru același lucru.
Tată, mă scoți de pe difuzor?
Drace!
Nu, stați! Stați!
Cei care au ucis-o pe Emily erau oamenii lui.
Morgan Bote n-a fost singura lui țintă.
- Ce țintă mai avea? - Soții Dixon.
- Marcia și Henry. - De ce?
Avocata lui Hamzad voia să-ți spună ceva și s-a ferit să-ți zică la telefon.
Poate știe ea.
Atunci mergem la Londra. Mai dă-l dracului!
Vreau să-i fac rău. Tu nu vrei?
Salut!
Tu ești.
- Salut! Tu ești... - Eu sunt.
Ne-am cunoscut.
Când mergeam în cârje, m-ai ajutat să urc în autobuz.
Așa e.
Mă întrebam dacă voi mai da de tine.
- Mergi acasă de la muncă? - Nu.
Am priceput.
Eu...
Munceam, dar mi-am dat demisia.
Felicitări!
- Te-am felicitat cumva? - E în regulă.
Mai încerc o dată.
Deci ai demisionat.
Asta implică o multitudine de sentimente. Ce simți în această privință?
Simt că și altcineva ar vrea să-și dea demisia.
Se vede?
Cu ce te ocupi?
Și vrei să schimbi ceva. Pui suflet și te sacrifici.
Până la urmă, e greu de spus unde se încheie munca și începi tu.
E greu să te bucuri când îți tai craca de sub picioare.
Dar e greu și să renunți la ce te caracterizează.
Mi-a murit recent cel mai bun prieten.
Chiar înainte să moară, începuse să pună aceleași întrebări.
„Numai așa putem trăi?
Doar asta suntem?”
Nu l-am înțeles atunci.
Iar acum... numai la asta mă gândesc.
Lumea în care trăim nu ne permite să ne punem asemenea întrebări.
Da.
Dar ai scăpat.
Poate că e un prim pas către ceva.
Așa că...
felicitări?
Ce vrei?
N-a fost ușor să dau de tine.
Ce vrei?
Cred că Morgan Bote ți-a trimis un e-mail înainte să fie ucis.
Vreau să-mi arăți ce conținea.
Domnul și doamna Dixon. Bun-venit!
V-am cazat în camera 1409.
- Aveți vreo cameră liberă la nivelul 12? - Verific.
Chiar avem. Vă pot caza în camera 1231.
Număr mai mic.
- Poftim? - Între 1201 și 1205, vă rog.
Impar...
nu par.
- Mersi mult. - Mulțumesc, domnule.
Tată? Mă scoți de pe difuzor?
Drace!
Nu, stați! Stați!
Tăticule!
- Nu pot scăpa de sentimentul ăsta. - Poate e în regulă să fii furios.
Furia ajută uneori, dar nu și acum.
Ne trebuie răspunsuri pentru care nu avem încă întrebări.
Să fim raționali.
Pavlovici...
moare înainte să se termine astea, asta-i sigur.
Când furia va trebui să intervină, nu va fi greu de găsit.
- Tactica pământului pârjolit. - Da.
Bine. Mai sunt 24 de ore până la întâlnirea stabilită.
Mergem la un spectacol?
Era o glumă.
A fost haioasă.
Mai bine vorbim de întâlnire și de cum procedăm.
- Morgan mi-a zis câte ceva. - Da? Ce a zis?
Că Pavlovici e legat cumva de afacerea zăcământului lui Hamzad.
Nu știm cum.
Nina Kruger, avocata lui Hamzad, știe ceva despre asta.
Trebuie să aflăm ce știe.
Asta ai de aflat de la ea. Trebuie să vorbim cum vei face asta.
A zis că există trei feluri de avocați:
cei care ar face orice pentru client și cei care ar face orice pentru a fi client.
- Trebuie să aflu rapid cum e ea. - Și al treilea fel?
A zis că doar un prost ar accepta că există doar două feluri,
chiar dacă nu știm care-i al treilea.
Da, așa e.
Ce a mai zis?
Că în orice afacere se mânuiesc două arme simultan.
În mâna stângă ai empatia.
I-am spus că știu foarte bine.
O fi fost el ticălos,
dar înțelegea mersul lucrurilor mai bine decât toți.
- M-a învățat bine. - Ideea mă sperie.
Arma asta care mi-a fost dată.
Ca s-o mânuiești, nu mai poți avea încredere în nimeni.
Nu mai poți fi apropiat de nimeni.
- Nu asta am spus. - Am spus eu.
Înțeleg. Crezi că, dacă am mai fi apropiați, aș fi nemilos cu tine.
Poate. Dar știu că eu aș fi.
Sunt genul care sparge lucruri.
Poate că am fost mereu.
Dar acum sunt înarmată.
Cred că ai greșit casa, amice. Pleacă înainte s-o pățești.
Nu ești Julian Carson, agentul personal al lui Morgan Bote?
Să zicem că am nimerit casa
și că știu despre tine ce nu ți-ai fi dorit să știu.
Știu.
E-mailul lui Morgan Bote...
- Nu l-am primit. - Trebuie să-l văd.
Chiar dacă nu era o chestiune de siguranță națională,
deși sunt sigur că e, sunt vieți în joc,
viețile celor care contează pe mine.
N-am primit niciun e-mail. Habar n-am despre ce dracu' vorbești.
- Te rog să pleci din casa mea. - Cum am dat de tine?
Bătrânul avea grijă de cine trebuia să aibă grijă.
A ridicat un zid în jurul tău, al numelui tău, al vieții tale,
ca nimic din ce-ai făcut pentru el să nu se-ntoarcă contra ta
sau a celor dragi ție.
Prin urmare, cum am dat de tine?
Acel zid era bazat pe influența lui.
Când el a murit, au apărut fisurile. Vor apărea și altele.
Îmi imaginez că ai destui dușmani. Vor apărea și nu vei mai fi în siguranță.
Nici noua ta iubită.
Sper că n-ai amenințat-o. Dacă ai făcut asta...
Nu în privința mea trebuie să-ți faci griji.
Sigur ești destul de deștept să știi asta.
Am trăit mult timp în spatele unui asemenea zid.
Crede-mă, atunci când se prăbușesc
și lumea află ce e în spatele lor...
nimic nu e mai rău.
Ajută-mă, iar eu voi avea grijă ca zidul tău să reziste mult timp.
În caz contrar, ești pe cont propriu.
Mă simt foarte expusă acum. E normal?
Nu știu ce înseamnă „normal” în contextul ăsta.
Adică înțeleg că nu toți cei din local se uită la mine,
dar mi se pare că toți se uită la mine.
Da, e normal.
N-a întârziat mult, ci foarte mult.
Vrei să plecăm? Să vedem un spectacol?
Înțeleg ce-ai făcut. M-ai bătut cu propria...
- Armă. - Știam, dar era aiurea să o spun.
- E o bombă. - E din Hamlet.
- Chiar? - E o bombă, dar replica e din Hamlet.
Din care parte?
- Parte din ce? - Din piesă. Din care parte e?
Nu știu din care. Din aia cu răzbunarea.
Da.
Când începe răzbunarea, nu mai există alte părți.
- Ar trebui să recitești piesa. - Cu prima ocazie.
- Pot să te întreb ceva? - Spune.
De unde avem bani?
- Din jumătatea pe care mi-ai furat-o. - Nu, vorbesc serios.
- Cum ai câștigat toți acești bani? - Când faci destul timp ce fac eu,
dai peste informații pe care mulți și-ar dori să nu le știi.
Am avut noroc.
Am găsit vreo doi care aveau bani de investit.
Am nimerit la țanc.
Cine e Lou Barlow?
Unde ai auzit numele ăsta?
Lui Morgan nu-i venea să creadă câte ai făcut și ai scăpat.
A pomenit de bani și de acel nume.
Și a fost singurul moment în care l-am simțit că era nesincer.
Au fost vehiculați mulți bani.
Asta scoate la iveală ce-i mai rău în oameni.
Lou Barlow e cel mai rău om.
E un om cu care îmi doresc să nu mă fi întâlnit.
Îmi spui ce înseamnă?
În altă zi.
Hristoase! Pe bune?
- Plecăm. - Îmi ignori întrebarea?
Pierdem timp stând aici. Trebuie să ne concentrăm.
- Nu crezi că vine? - Nu cred.
- Nu pari surprins. - Nu sunt.
Pe cine suni?
Biroul Ninei Kruger.
- Cu Nina Kruger, vă rog. - E indisponibilă momentan.
Îmi lăsați numele și numărul dv., să vă sune cineva?
- Ești Anna? - Da. Cine sunteți?
Anna, sunt presat de timp. Vreau să știu cum o pot contacta, te rog.
Regret, lipsește de la birou într-o problemă personală.
Nu-și citește mesajele, dar...
Sigur nu vine. Va trebui s-o găsim.
Secretara a zis că nu știe unde e?
Ei bine...
o s-o întreb altfel.
Minibormașină Electrică
Crezi că va funcționa?
Teoretic.
Dacă e aproape de țintă, da.
- Sigur stă acolo? - Destul de sigur.
Și te-ai gândit la toate astea înainte să plecăm din SUA?
Da.
Ai găsit-o pe secretara lui Kruger, i-ai aflat adresa...
Ai pus la cale tot acest plan fără să-mi dau seama.
Nu erau la mijloc secrete de stat.
Aveam senzația că încep să înțeleg toate astea.
- Acum îmi pare o prostie. - De ce?
Sunt chestii despre care nu știam și se derulează de câteva zile.
Acum construiești o pușcă cu laser.
Înțeleg că nu e o pușcă cu laser. Eu doar...
- Înțelegi ce vreau să zic. - Înțelegi părțile esențiale.
Restul sunt flecuștețe irelevante.
Partea pentru care oamenii deștepți angajează oameni ca mine.
Sau angajau, în tot cazul.
Scuze!
Cred că m-am rătăcit. Îmi caut prietena.
- Mă ajutați? - Pe cine căutați?
Mulțumesc. Am avut o zi grea.
Credeam că mă voi plimba toată noaptea pe holuri.
Pe prietena pe care o caut o cheamă Nina Kruger.
Anna, privește-mă.
Am fost politicos.
Data viitoare, fie că voi fi eu sau altul, nu te vei aștepta.
Ești sigură că merită?
BLUETOOTH ACTIVAT
TELEFONUL ANNEI, ÎMPERECHEAT
ÎMPERECHERE
ÎMPERECHEAT
Persoana apelată nu răspunde. Lăsați un mesaj după semnalul sonor.
Îmi pare rău.
Știu că ai spus să nu sun, dar te caută un bărbat.
A venit la mine acasă. Te rog, spune-mi ce să fac.
LOCALIZARE REUȘITĂ
Te rog, spune-mi.
APELURI RECENTE STARE: ACTIV
- Cred că a mers. - Zău?
Te-ai descurcat. Am reușit. Sunt coordonatele telefonului lui Kruger.
Cum ai știut că femeia aceea avea să apeleze?
- Am ghicit. - De unde ai știut?
Privești pe cineva în ochi,
îi arăți că ești în stare să faci lucrul de care se teme cel mai mult
și aproape oricine va face ceea ce vrei.
Dar nu și eu.
M-ai privit o dată astfel.
Am reacționat diferit.
Am aflat de ce te temeai tu mai mult
și m-am folosit de asta pentru ați face rău.
Știu.
Fiindcă sunt genul care sparge lucruri.
Te simți bine?
Era bine să nu fi fost așa ușor ce am făcut.
Îmi doresc să fi fost mai greu.
Când Abbey era pe moarte...
când nu mai știa ce era aievea și ce nu, a spus lucruri...
greu de îndurat.
Nu fiindcă erau aberații, ci poate fiindcă erau adevărate.
Am spart odată o farfurie. Am scăpat-o în bucătărie.
S-a holbat la mine
cu atâta furie, cu atâta ură...
A zis: „Un om care nu se poate abține să nu spargă tot ce atinge
n-ar trebui primit în casă.
Să stea afară, cu dobitoacele.”
- Care parte ți s-a părut adevărată? - Părțile cele mai rele.
Dacă stai acolo,
gândindu-te la chestii rele pe care nu vrei să le spui
fiindcă nu crezi că altcineva ar înțelege
ce fel de om ești...
Vreau doar să știi că altcineva înțelege.
Nu vreau să trăiesc afară, cu dobitoacele.
Nici eu.
Fii cu ochii-n patru. Așteaptă un minut.
Așteaptă, Zoe!
- Ce e? - A fost otrăvită.
- Cum? - Cu ceva dispersat în casă.
Presupun că am fost afectat, așa că păstrează distanța.
Ce putem face?
Tipul pe care l-am găsit în casă are un antidot, dar e distrus.
Vor veni în curând. Nu avem mult timp.
Ați venit...
Am avut noroc.
Nu l-au găsit.
În camera de lucru.
Pe raftul din mijloc.
Bună, Zoe.
Nu sunt familiarizată deloc cu asta. Mi-aș dori să știu cum să încep.
Am informații foarte îngrijorătoare.
Am încredere că îi vei cere ajutorul domnului Bote
și îl vei convinge să-mi asigure protecția
de care sunt convinsă că am nevoie urgent.
Un anume Suleyman Pavlovici și-a folosit armata de mercenari
pentru a prelua controlul unui zăcământ important din Panjshir.
Totodată, oamenii săi au primit ordin să ucidă familia Hamzad.
Presupun că știi asta.
Îți voi spune ce nu știe aproape nimeni.
Zăcământul Meshbahar e foarte mare, dar în lume mai sunt și altele.
Din păcate, majoritatea se află în locuri ostile pentru guvernele noastre.
Am aflat că mai multe din acele partide plănuiesc în secret să se organizeze.
Un cartel...
menit să controleze accesul pe piețele globale de metale rare.
Dacă ar avea succes, ar constitui o armă
capabilă să îngenuncheze orice economie occidentală,
chiar pe toate.
Apartenența lui Pavlovici la cartel promite să fie foarte rentabilă,
dar atârnă de un fir de păr.
E amenințată de voi.
De voi doi.
Henry și Marcia Dixon dețin atât o parte din firma lui,
cât și legături vechi cu CIA.
De aceea, cartelul începe să aibă îndoieli în privința lui.
Va face orice pentru a elimina orice urmă a legăturii.
Pe voi și pe mine.
Vă rog...
ajutați-mă.
Ce facem?
Ne despărțim.
- Nu. - Ba da. Nu avem de ales.
Tre' să ajungi într-un loc sigur. Vei merge la poliție.
Îl sunăm pe Harold. Te ajută...
- Parcă renunțaserăm. - Zoe...
- Te arunci de pe stânci ca să mă aperi. - Zoe...
De parcă asta mi-am dorit.
Există un antidot la substanța pe care am inhalat-o, dar e la ei.
Singura mea șansă ca să evit soarta ei e să-i las să mă prindă.
Mă voi întoarce.
Dacă te apropii de Pavlovici,
nu vei avea în cap altceva decât să-l ucizi.
Mă voi întoarce.
Nu te cred.
Trebuie.
Zoe...
trebuie.
Nu mai vreau să fac asta. Nu mai vreau să fiu în acele situații.
De aceea am plecat. Am spus răspicat.
Asta a fost între tine și el. N-am cerut să vin aici.
Într-un moment în care a crezut probabil că urma să-și piardă munca de-o viață,
a pus supraviețuirea ei în mâinile tale.
- Nu-mi pasă de munca lui de-o viață. - Nici mie.
Am venit fiindcă îmi vreau înapoi viața și nu cunosc altă cale.
Tu de ce ai venit?
Mi-a trimis un e-mail alaltăieri-seară.
L-am șters și m-am simțit bine. Scăpasem de tot.
Am închis ochii și am încercat să adorm la loc.
Și apoi ce-ai făcut?
L-am recuperat.
Și de ce crezi că am făcut asta?
Mă întrebi pe mine?
Cred că știi cum e să fii în pielea mea.
Cred că i-ai fost partener odinioară și ai încercat să pleci.
Așa că da, te întreb.
Se poate?
De ce nu ai renunțat pur și simplu?
Poate fiindcă știai că îți încredința ceva important.
Și e foarte greu să renunți la ceva care te reprezintă.
Tocmai ți-am zis că nu mai vreau.
Poate că ce vrei tu n-are legătură cu așa ceva.
Și poate că nu-ți place că cineva l-a împușcat pe bătrân
și scapă nepedepsit.
Și ți-ar plăcea să fii cel care face ceva în privința asta.
Când am deschis mesajul, m-am gândit că l-a trimis din greșeală.
Avea o vârstă înaintată.
Nu a fost o greșeală.
Îi cunoști?
Acesta...
e Suleyman Pavlovici.
Iar aceea e fosta mea nevastă.
Subtitrarea: Adrian Oprea