Kan jag hjälpa dig?
Tack.
Morgan Bote gav mig ditt nummer.
Är du bra på det här?
Ja.
Jag vet vad jag gör.
En ryss vid namn Pavlovich beställde mordet på Morgan Bote
för att skydda en affärsuppgörelse i Afghanistan.
Han har också beställt legosoldater till Afghanistan för att skydda densamma.
Pappa? Kan vi prata enskilt?
Fan.
Nej, vänta!
De som dödade Emily var hans män.
Morgan Bote var inte hans enda måltavla.
Vem var den andra?
Dixons.
- Marcia och Henry. - Varför?
Hamzads advokat ville säga dig nåt
som hon var rädd att säga i telefon.
Hon kanske vet.
Då åker vi till London.
Han kan dra åt helvete.
Jag vill skada honom. Vill du inte du?
Hej.
Det är du.
Du är...
Ja.
Vi träffades...
När jag hade kryckor hjälpte du mig på bussen.
Ja.
Jag undrade om jag skulle stöta på dig igen.
Är det här din hemväg från jobbet?
Nej, det är det inte.
Okej.
Jag...
Det var det, men jag har slutat på mitt jobb.
Gratulerar.
Sa jag "grattis"?
Det är okej.
Jag provar igen.
Så du slutade på ditt jobb?
Vilken variation av erfarenheter det kan innebära.
Hur känner du inför det?
Nån annan tycks också vilja lämna sitt jobb.
Märks det?
Vad gör du?
Och du vill göra skillnad.
Du lägger din själ i det, och uppoffrar,
men till slut vet du inte var jobbet slutar och du börjar.
Det är svårt att må bra av att delta i sitt eget utplånande.
Det är svårt att lämna nåt som kostar delar av en själv.
Jag förlorade min bästa vän nyligen.
I slutet började han ställa frågor.
"Är det här enda sättet att leva?
Är det här allt vi är?"
Jag kunde inte höra honom då.
Och nu...
tänker jag bara på det.
Vi bor inte på en plats där det är lätt att ställa såna frågor.
Nej.
Men du kom ut.
Det är kanske första steget.
Så...
grattis?
Vad vill du?
Det var inte lätt att hitta dig.
Vad vill du?
Jag tror att Morgan Bote mejlade dig precis innan han mördades.
Du måste visa mig vad han skrev.
Mr och mrs Dixon.
Välkomna.
Ni bor i rum 1409.
Har ni nåt på 12:e våningen?
Låt se.
Det har vi faktiskt.
Ni kan få bo i 1231.
Lägre.
Ursäkta?
Nåt mellan 01 och 05, tack.
Udda...
...inte jämnt.
Tack så mycket.
Tack.
Pappa?
Kan vi prata enskilt?
Fan.
Nej, vänta!
Jag saknar dig, pappa.
Känslan vill inte stängas av.
Det är kanske okej att vara arg.
Ilska kan hjälpa,
men inte just nu.
Vi behöver svar fast vi inte förstår frågorna.
Vi behöver tänka.
Pavlovich...
dog innan allt var sagt och gjort.
Det vet vi.
När ilskan får sin roll i det är den inte svår att finna.
Förödelse.
Ja.
Okej.
Vi har ett dygn fram till mötet.
Vill du se på tv?
Det var ett skämt.
Det var roligt.
Vi borde diskutera hur vi hanterar mötet.
- Morgan pratade med mig om det. - Jaså? Vad sa han?
Han sa att Pavlovich är inblandad
i Hamzads mineralfyndighet.
Vi vet inte hur.
Nina Kruger, Hamzads advokat, vet nåt om det,
och vi måste få veta vad.
Det är vad du ska få ur henne.
Vi pratar om hur du ska gå till väga.
Han sa att det finns tre sorters advokater.
Sorten som gör allt för klienten,
och de som gör allt för att vara klient,
och att jag ska ta reda på vilken hon är snabbt.
Vad var den tredje?
Han sa att bara en idiot skulle acceptera
att det bara finns två sorter av allt i den här världen,
även om vi inte kan tänka oss den tredje.
Ja, ja.
Vad sa han mer?
Att allt hantverk bedrivs med två vapen i samverkan.
I vänstra handen har man medkänslan.
Jag svarade att det lät väldigt bekant.
Han må ha varit en skitstövel,
men han förstod spelet bättre än nån jag kände.
Han lärde mig.
Det är en otäck idé,
vapnet jag har fått.
För att hantera det måste du vara okej med att aldrig mer lita på nån.
Aldrig mer komma nån nära.
Så sa jag inte exakt.
Jag sa det.
Så du tror att om vi står varann nära igen kan jag bli hänsynslös mot dig.
Kanske det.
Jag vet att jag kan det.
Jag är en som krossar saker, minns du?
Jag har nog alltid varit sån.
Men nu är jag beväpnad.
Du är i fel hus, min vän.
Gå härifrån innan du blir skadad.
Är du inte Julian Carson?
Morgan Botes egen fältarbetare?
Vi antar att jag är i rätt hus,
och att jag vet allt du inte vill att jag vet.
Att jag vet det.
Mejlet Morgan Bote skickade.
- Jag fick inget mejl. - Jag måste få se det.
Även om det inte var en nationell säkerhetsangelägenhet,
vilket jag är säker på att det är, står liv på spel.
Människor som räknar med mig.
Jag fick inget mejl.
Jag vet inte vad du pratar om.
Lämna mitt hus nu.
Hur jag hittade dig?
Den gamle tog hand om dem han behövde ta hand om.
Han byggde en mur runt dig, ditt namn och ditt liv,
så att inget du gjorde för honom kunde skada dig
eller dem du bryr dig om.
Så hur hittade jag dig?
Muren byggdes utifrån hans inflytande.
När han försvann uppenbarades sprickorna.
Det kommer mer.
Jag antar att du har många fiender därute.
De kommer att dyka upp, och du blir inte säker.
Inte den nya tjejen du träffar heller.
Jag är säker på att du inte hotade henne.
För om du gjorde det...
Det är inte mig du ska oroa dig för.
Jag är säker på att du är smart nog att fatta det.
Jag har levt länge bakom en av dessa murar.
Så tro mig när jag säger att när de faller,
och allt du trodde var säkert uppenbaras för världen...
finns inget värre.
Hjälp mig.
så ser jag till att dina murar står kvar.
Hjälper du mig inte klarar du dig själv.
Jag känner mig utsatt.
Är det normalt?
Jag vet inte vad "normal" betyder i det här sammanhanget.
Jag förstår att inte alla på restaurangen tittar på mig,
men det känns som om de gör det.
Det är normalt.
Hon har gått från sen till väldigt sen.
Vill du gå?
Se på tv?
Jag ser vad du gjorde där.
Besegrad av mina egna handlingar...
Mina.
Jag visste det.
Det lät bara konstigt när jag skulle säga det.
Det är en bomb.
Det är från Hamlet.
Är det?
Det är en bomb, men repliken är från Hamlet.
Vilken del?
Vilken del av vad?
Vilken del av pjäsen?
Jag vet inte. Nånstans.
Hämnd-delen.
Ja.
Ja, är man i en hämndhistoria finns inte fler delar.
Du borde läsa om pjäsen.
Så fort jag får chansen.
Får jag fråga en sak?
Visst.
Varifrån kommer våra pengar?
Din hälft har du stulit av mig.
Nej, allvarligt.
Hur har du tjänat du alla dessa pengar?
Gör man det jag gör länge nog
kommer man över information många önskar man inte hade.
Jag hade tur.
Jag hittade ett par killar som hade pengar att investera.
Rätt tid, rätt plats.
Vem är Lou Barlow?
Var har du hört det namnet?
Morgan pratade om hur han inte kunde tro allt du kom undan med.
Han nämnde pengarna, och det namnet.
Den enda gången jag var med honom
som jag visste att han inte var uppriktig.
Mycket pengar bytte händer.
Det kan ta fram det värsta hos människor.
Lou Barlow är det värsta hos människor.
Ja, jag önskar att jag aldrig mött honom.
Kan du säga vad det betyder?
En dag.
Jisses. Verkligen?
- Vi åker. - Undviker du min fråga?
Nej, vi ödslar tid genom att sitta här.
Vi måste fokusera nu.
Tror du inte att hon kommer?
Nej.
- Du låter inte överraskad. - Det är jag inte.
Vem ringer du?
Nina Krugers kontor.
- Nina Kruger, tack. - Hon är upptagen just nu.
Får jag ditt namn och nummer så nån kan ringa tillbaka?
Är det Anna?
Ja. Vem är det som frågar?
Anna, det är tidskänsligt.
Jag behöver veta var jag når henne, snälla.
Jag är ledsen, hon är på ett privat ärende
och kollar inte meddelanden, men...
Hon kommer definitivt inte.
Vi måste åka och hitta henne.
Sa inte assistenten att hon inte vet var hon är?
Tja,
jag frågar på ett annat sätt.
Fungerar den där?
Teoretiskt sett.
Så länge den är nära målet, ja.
Vet vi att det är där?
Ja.
Så du listade ut det här innan vi ens lämnat USA?
Ja.
Du hittade Krugers assistent och var hon håller till.
Du satte ihop hela planen utan att jag märkte det.
Det var inte precis statshemligheter.
Jag tyckte att jag började förstå det.
Vilket känns dumt nu.
Varför det?
Alla dessa delar jag inte visste fanns
förrän jag märkte att de inte hade rört sig på dagar.
Du sitter där och bygger ett lasergevär.
Jag vet att det inte är det.
Jag bara...
Du vet vad jag menar.
Du förstår de svåra bitarna.
Resten är oviktigt, utdaterat.
Det smarta människor anlitar såna som jag till.
Eller vad såna som jag gör åt dem.
Ursäkta mig.
Jag är vilse. Jag söker min vän.
Kan ni hjälpa mig?
Vem söker du?
Jag uppskattar det. Det har varit en lång dag.
Jag trodde att jag skulle vandra i korridorerna hela natten.
Vännen jag söker heter Nina Kruger.
Anna, se på mig.
Det var en artighet.
Nästa gång, om det är jag eller nån annan,
kommer du inte att veta.
Är du säker på att det är värt det?
BLUETOOTH
BLUETOOTH PÅ
PARAS MED - ANNAS MOBIL
PARAR
PARAD
Personen ni söker är upptagen.
Lämna ett meddelande efter tonen.
Jag är ledsen.
Du bad mig att inte ringa, men en man söker dig.
Han kom hem till mig ikväll.
Säg vad jag ska göra.
SPÅRNING KLAR
Säg mig.
NYA SAMTAL AKTIV
Jag tror att det fungerade.
Ja?
Du gjorde bra ifrån dig. Där är det.
Där är platsen för Krugers mobil.
Hur visste du att hon skulle ringa samtalet?
En gissning.
Hur visste du?
Ser man nån i ögonen
och visar att man kan göra det de är mest rädda för,
kommer nästan alla att göra som man vill.
Men inte jag.
Du såg på mig så en gång.
Jag reagerade annorlunda.
Jag tog reda på vad som skrämde dig mest,
och använde det till att ge dig tillbaka.
Jag vet.
För jag är den som krossar saker.
Är du okej?
Jag önskar att det inte var så lätt att göra det vi just gjorde.
Jag önskar att det hade varit
svårare.
Nära slutet med Abbey...
när hon inte längre kunde urskilja vad som var verkligt,
sa hon saker som...
var svåra att höra.
För de var galna.
Kanske för att de var sanna.
När jag hade sönder tallriken i köket
stirrade hon på mig...
hatiskt och mörkt.
Hon sa: "Den som bara kan krossa allt de rör vid...
får inte vara i mitt hus.
Den borde vara ute med djuren."
Vilken del av det kändes sant för dig?
De värsta delarna.
Om du sitter där
och tänker hemska saker du inte vill säga
för att du inte kan tänka dig att nån kan förstå
vilken sorts människa du är...
Jag vill bara säga att det finns de som förstår.
Jag vill inte behöva leva ute med djuren.
Inte jag heller.
Håll ögonen öppna.
Ge mig ett ögonblick.
Vänta, Zoe.
- Vad har hänt? - Hon har blivit förgiftad.
- Vad? - Nåt luftburet i huset.
Jag antar att jag har det med.
Håll avstånd.
Vad kan vi göra?
Killen jag fann därinne har ett motgift som är förstört.
De kommer snart.
Vi har ont om tid.
Du kom.
Vi hade tur.
De hittade det inte.
Kontoret.
Mittersta hyllan.
Hej, Zoe.
Det här känns obekant.
Om jag visste hur jag ska börja...
Jag har bekymmersam information.
Jag litar på att du tar mr Botes hjälp till det
och övertalar honom att beskydda mig,
vilket jag är i starkt behov av.
En man vid namn Suleyman Pavlovich har låtit sin legosoldatarmé
ta kontroll över en stor mineralfyndighet i Panjshir.
Samtidigt beordrades hans män att mörda familjen Hamzad.
Det tror jag att du vet.
Låt mig berätta vad knappt nån vet.
Meshbaharfyndigheten är stor, men det finns fler i världen.
Tyvärr ligger de flesta på ogästvänliga platser
för både min och din regering.
Jag har lärt mig att flera är inblandade
i en hemlig plan att organisera sig.
En kartell.
som ska få tillgång
till världsmarknaden för sällsynta jordartsmetaller.
Lyckas det kan det utgöra ett vapen
som kan få vilken västlig ekonomi som helst på knä,
eller allihop.
Pavlovich medlemskap i kartellen antas bli väldigt lukrativ,
men det hänger på en tråd.
Som är hotad av er.
Av er två.
Henry och Marcia Dixon äger både andelar i bolaget
och är knutna till CIA.
Kartellen har börjat betvivla hans trovärdighet på grund av det.
Han gör allt för att eliminera spåren.
Du och jag.
Snälla...
hjälp mig.
Vad gör vi nu?
Vi skiljs åt.
- Nej. - Jo.
Vi har inget val.
Du måste i säkerhet. Gå till polisen.
Vi ringer Harold. Han kan hjälpa...
- Jag trodde vi var förbi det. - Zoe.
Du springer iväg
- och hoppar från berg för att skydda mig... - Zoe.
...som om det är nåt jag vill.
Det finns ett motgift till vad jag nu gett mig in på, som de har.
Min enda chans att undvika det är att låta dem ta mig.
Jag klarar mig tillbaka.
Kommer du i närheten av Pavlovich
kommer du inte att tänka på annat än att döda Pavlovich.
Jag klarar mig tillbaka.
Jag tror dig inte.
Du måste det.
Zoe...
Du måste tro mig.
Jag vill inte göra det här längre.
Jag vill inte befinna mig i fler såna här situationer.
Det är därför jag åkte. Jag var färdig.
Det är mellan dig och honom.
Jag har inte bett om att komma hit.
En gång när jag tror att han trodde
att hans livsverk höll på att förgöras,
la han sin överlevnad i dina händer.
Jag struntar i hans livsverk.
Jag med.
Jag är här för att få mitt liv tillbaka, och jag vet inget annat sätt.
Varför är du här?
Han skickade ett mejl häromkvällen.
Jag raderade det, och det kändes bra.
Jag var fri.
Jag slöt ögonen och försökte somna om.
Och vad gjorde du sen?
Jag återställde det.
Och varför tror du att jag skulle göra nåt sånt?
Frågar du mig?
Du vet hur det är att vara i min ställning.
Du blev partner med honom en gång och försökte lämna in.
Så ja, jag frågar dig.
Får jag?
Varför släppte du det inte bara?
För att du visste att han litade på dig med nåt viktigt?
Och det var svårt att gå ifrån nåt som var en del av den du är.
Jag sa ju att jag inte vill det längre.
Att vilja kanske inte spelar nån roll då.
Och kanske
gillar du inte idén att ge sig på den gamle
och komma undan med det.
För du skulle vilja vara den som gör nåt åt det.
När jag öppnade det tänkte jag att han skickat det av misstag.
Mannen var gammal.
Det var inget misstag.
Vet du vem det är?
Det här...
är Suleyman Pavlovich.
Och det där är min exfru.
Översättning: Madeleine Person