‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- פרק 303 -‬
‫לא נעזוב אותו!‬
‫זו לא המשימה! בטל!‬
‫אלוהים.‬
‫- מרסי: בוא אליי כשתתעורר. -‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-היי. קיבלתי את ההודעה,‬
‫ולא הבנתי אותה.‬
‫לא, דייוויד בעבודה. תיכנס.‬
‫טוב. שב.‬
‫בוא נראה.‬
‫מה...‬
‫יש לך כאבים בעקבות רסס‬ ‫של מיקרו־שברים בלסת.‬
‫כנראה פגיעה מתמשכת מהתרסקות המטוס.‬
‫שבב עצם לחץ לך על העצב המשולש,‬
‫מה שמצריך ניתוח.‬
‫מה? איזה מין ניתוח?‬
‫מהסוג הממושך והמכאיב.‬
‫לא היה קל להרדים אותך.‬
‫אני לא זוכר שום דבר.‬
‫כן. זו הפואנטה.‬
‫סליחה.‬
‫עדיין יכאב לך, אבל פחות ופחות.‬
‫טוב. פה גדול.‬
‫יש דימום?‬
‫לא נראה לי.‬
‫יופי.‬
‫כן, הכול נראה בסדר.‬
‫אל תאכל אוכל מוצק לכמה זמן.‬ ‫לא אגוזים, לא בשר אדום.‬
‫זה לא יהיה קשה.‬
‫זאת הרגשה מוזרה.‬
‫כאילו לא ישנתי בכלל.‬
‫ובכל זאת, היה לי חלום מטורף.‬
‫כן. סמים לא עושים לך טוב.‬
‫בכל זאת, הייתי חושב שאזכור משהו.‬
‫אל תדאג, לא פספסת הרבה.‬
‫אבל טוב שחזרת.‬ ‫-תודה.‬
‫הלו.‬
‫היי. הוא עזב.‬
‫עבודה טובה.‬
‫אני מניחה שנראה.‬
‫איך הוא נראה?‬
‫לא יודעת. מבולבל.‬
‫הגיוני.‬
‫כן. טוב, תעדכנו אותנו.‬
‫בטח.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫תודה שעשית את זה.‬
‫ביקשתי רק בגלל שזה היה מקרה חירום.‬
‫זו גם הסיבה שהסכמתי.‬
‫תני לי לנחש: הכולסטרול שלי גבוה בטירוף.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫זה כמו שאמרת:‬
‫בדם שלך יש שרידים‬ ‫של מעכב פרוטאין קינאזות.‬
‫מישהו מחק לך את הזיכרון.‬
‫כן.‬
‫שיט.‬
‫מאק במשרד בסוף השבוע?‬ ‫עכשיו כבר ראיתי הכול.‬
‫את צריכה לצאת יותר מהבית.‬ ‫את יכולה לאתר לי כלי רכב?‬
‫בטח. של מי?‬
‫שלי.‬
‫שוב איבדת את הרכב שלך?‬ ‫-לא.‬
‫אני צריך לדעת איפה הייתי אתמול.‬
‫טוב.‬
‫נראה שהרכב...‬
‫עמד במשך רוב היום.‬
‫אבל אתה חושב אחרת.‬
‫רוצה שאשווה מול הגיבוי?‬
‫זה לא בא מהענן?‬
‫כן, אבל אנחנו גם שומרים הכול במתקן משני.‬
‫אתם מגבים את הגיבוי.‬ ‫-כן.‬
‫- מאתר מיקומי רכב -‬
‫טוב. זה שונה.‬
‫מישהו התעסק במידע שלך.‬
‫תשלחי לי את זה לנייד.‬
‫טוב, אבל מי היה עושה דבר כזה? ולמה?‬
‫להודיע לסוכנת ייטס?‬ ‫-לא.‬
‫זה לא יצליח.‬
‫אתה לא יודע את זה.‬
‫רגע... אתה יודע?‬
‫בכל אופן, אין מה לעשות.‬ ‫אי אפשר לשנות את העבר.‬
‫אתה יודע למה אני מתכוונת. צריך לזוז.‬
‫אנחנו לא חייבים לעשות את זה.‬ ‫-דווקא כן, פיליפ. בוא.‬
‫- רח׳ בלווד 4345 -‬
‫היי, קארלי. את שם?‬
‫כן. דבר.‬
‫אני צריך איסוף.‬
‫כבר?‬ ‫-כן.‬
‫חבל שלא הימרנו.‬
‫קארלי.‬
‫כן.‬
‫כבר באה.‬
‫חשבתי שהשארתי את ההתמכרות מאחור, ש...‬
‫הרחקתי בינינו,‬
‫והיא הייתה שם כל הזמן, צמודה אליי.‬
‫והייתי חלש, ואנוכי,‬
‫ואחרים שילמו את המחיר.‬
‫תמיד אנשים אחרים...‬
‫בכל אופן, אז הנה אני.‬
‫אנחנו שמחים שחזרת.‬
‫וגם שהידידה שלך כאן.‬
‫היי. אני מרסי.‬
‫היי, מרסי.‬ ‫-היי.‬
‫ברוכה הבאה. זכות הדיבור שלך.‬
‫לא, אני רק כאן בשביל פיליפ.‬
‫אין לי ממש בעיות.‬
‫זה מקום בטוח.‬
‫אני מבינה למה אנשים‬ ‫חשים צורך להשתמש בסמים.‬
‫גם אני עשיתי את זה.‬
‫יותר מפעם.‬
‫זה שונה, כי אני רופאה,‬ ‫אז אני מבינה מה אני לוקחת...‬
‫רגע, את רופאה?‬
‫כן.‬
‫אבל הבעיה עם שימוש עצמי היא...‬
‫בולשיט.‬
‫מה?‬
‫את בת 25!‬ ‫-ג׳ימי,‬
‫תן לה לדבר, בבקשה.‬
‫אז את כותבת מרשמים, וזה?‬
‫אני מנתחת, אז בדרך כלל אני לא...‬
‫מנתחת?‬
‫בטח.‬
‫אני אסטרונאוט.‬
‫אתה בהחלט ״מעופף״.‬
‫מרסי...‬ ‫-אני נשבע, לא השתמשתי מאז...‬
‫רגע לפני הפגישה?‬
‫היית מסטול כשנכנסת הנה.‬
‫אתה יודע איך אני יודעת?‬ ‫בגלל שאני רופאה.‬
‫ואין טעם שתבוא הנה‬ ‫אם אתה לא כן עם עצמך.‬
‫תראו מי מדברת.‬
‫אנחנו צריכים לזוז.‬
‫נכון.‬ ‫-פיליפ...‬
‫קח את הכלבה איתך.‬
‫היה נעים מאוד להכיר אתכם.‬
‫מה?‬
‫מה זה צריך להיות?‬
‫הלו?‬
‫חשבתי שתטפל בכול.‬
‫החרא הקטן שינה את דעתך?‬
‫סליחה, אני לא...‬
‫בסך הכול פתחנו את הדלת שלנו.‬
‫גם בפניו, גם בפני כולם.‬
‫מי אמר שבכלל ניקח אותו בחזרה?‬
‫אמרת שתיקח אותו מאיתנו.‬
‫את מי?‬
‫הילד!‬
‫אלכסנדר.‬
‫כבר אמרתי לך.‬
‫התייחסנו אליו כמו אל כל האחרים.‬
‫לא אשמתי שיש לו קיבה‬ ‫שלא מתמלאת אף פעם.‬
‫האחרים...?‬ ‫-ילדים אחרים.‬
‫אנחנו בית אומנה.‬ ‫-הוא יודע!‬
‫תראה, תריסר ילדים עברו פה במהלך השנים,‬
‫ואף פעם לא באו אלינו‬ ‫בקשר למישהו מהם.‬
‫מעולם.‬
‫כבר אמרתי לך, הילד הזה לא בסדר.‬
‫כיצד?‬
‫אמרתי לך אתמול.‬ ‫אם אתה מנסה לגרום לי לומר משהו אחר...‬
‫לא, אני מבטיח. זה לא המצב.‬
‫למה את מתכוונת כשאת אומרת‬ ‫שאלכסנדר לא בסדר?‬
‫אנחנו חיים חיים פשוטים. אין בזה רע.‬
‫נותנים להם קורת גג...‬ ‫-אין בזה שום רע.‬
‫זה התאים לכל יתר הילדים.‬
‫זה היה צריך להתאים גם לו.‬
‫אבל לא התאים.‬
‫הוא הבריז מהלימודים,‬
‫ובילה לבדו,‬
‫ודיבר בשפה זרה מההתחלה.‬
‫רומנית.‬ ‫-שיהיה.‬
‫אם הוא ברח,‬
‫זו אשמתכם, לא אשמתנו.‬
‫הילד היה איתך כשיצאת מכאן.‬
‫באיזו שעה זה היה, בערך?‬
‫בסביבות 11:00.‬
‫דיברת עם אחד הילדים האחרים,‬
‫ומצאת את אלכסנדר במחסן.‬
‫בפעם האחרונה שראינו את הילד,‬
‫אתה לקחת אותו ברכב שלך.‬
‫ברוך שפטרנו.‬
‫לפרוטוקול, לא חשבתי שזה יצליח.‬
‫כן, אבל חשבת שזה לא יצליח במהירות כזאת?‬
‫כנראה יש סיבה שהוא הבוס.‬
‫כן. כי כל ההחלטות שלו נכונות.‬
‫אולי לא כולן, אבל...‬
‫לא הייתי רוצה להתחלף איתו.‬
‫עוד מעט פנייה.‬
‫- מקום לאכול -‬
‫- דגים וצ׳יפס -‬
‫היי, אני...‬
‫מצטער, טוב?‬
‫סליחה?‬
‫הם באים ואוכלים פה כל הזמן.‬ ‫אני רק חוזר על מה שאומרים לי.‬
‫אכלתי פה אתמול.‬
‫כן, ואתה יכול לאכול פה היום. אין בעיה.‬
‫קפה בחינם.‬
‫היה איתי ילד, ומשהו קרה?‬
‫כן...‬
‫שמע, כבר אמרתי שאני מצטער.‬
‫היה לי יום רע.‬
‫כעסת. אני כעסתי.‬
‫לא אכלנו פה.‬ ‫-לא. הבהרת את זה.‬
‫מה אתה רוצה?‬ ‫-לאן המשכנו?‬
‫מאיפה לי?‬
‫אומרים שהילד נמצא ביער.‬
‫ביער.‬
‫כן, אומרים שהוא נעלם שם לשעות.‬
‫מפריע לחיות.‬ ‫אני לא יודע ולא רוצה לדעת, טוב?‬
‫אני לא רוצה בעיות.‬
‫אני זז.‬
‫יופי. טוב.‬
‫אל תיעלב.‬
‫פשוט נראה מה יקרה.‬
‫טרוור, נראה שהוא חוזר.‬
‫אני רואה אותו. ניפגש שם.‬
‫קיבלתי.‬
‫אלוהים.‬
‫בוס, תפסיק.‬
‫אני יכול להסביר.‬
‫- 31 שעות לפני כן -‬
‫פיליפ?‬
‫פיליפ.‬
‫פיליפ! שיט!‬
‫היי! פיליפ!‬
‫מרסי, מקרה חירום. חשד לדום לב.‬
‫זה פיליפ.‬
‫תתחיל בהחייאה. אני בדרך.‬
‫נו כבר...‬
‫נו, פיליפ!‬
‫מה מצבו?‬ ‫-אין שינוי.‬
‫מרסי עדיין איתו.‬
‫הגיעה משימה באמצע הלילה.‬
‫למה הוא לא סיפר לנו?‬
‫אולי בגלל ששמו צוין ספציפית.‬
‫הוא בטח הרגיש אחראי.‬
‫כולנו אחראים.‬
‫הוא יתאושש, אבל הוא צריך לנוח.‬
‫נתתי לו סם הרדמה.‬
‫סימן שזה עובר אלינו.‬
‫וההוראות ברורות: ״לפני 15:00״.‬ ‫המשימה בעדיפות ראשונה.‬
‫היא תועבר לצוות אחר.‬ ‫-אולי, אבל זה לא צריך לקרות.‬
‫זה קרה בגללנו.‬
‫שנודיע לקארלי?‬ ‫-לא. כבר יש לה מספיק על הראש.‬
‫אעשה את זה.‬ ‫-לא. ההחלטה הייתה שלי.‬
‫אני אטפל בזה. סוף פסוק.‬ ‫-אז אני בא איתך.‬
‫אין צורך.‬
‫תצטרך מישהו שיזייף לך תעודות.‬
‫וגם, כמו שאמרת, כולנו אחראים.‬
‫אתכונן.‬
‫אתה בטוח?‬
‫אולי אנחנו קרובים לזה מדי.‬
‫ברור שאנחנו קרובים מדי. זאת הנקודה.‬
‫תטפלו בפיליפ. אתקשר אליכם כשזה ייגמר.‬
‫קארלי, את שם?‬
‫שומעת.‬
‫פיליפ צריך אותך במבצעים.‬ ‫-מה קרה?‬
‫אספר לך בדרך.‬
‫טוב. לא לשכוח:‬ ‫אני רוצה את העבודות עד יום שלישי.‬
‫על השולחן שלי. בלי תירוצים.‬
‫מיז ביילס?‬ ‫-כן?‬
‫אנחנו מחפשים את אלכסנדר אנדרייקו.‬
‫ואתם...?‬ ‫-שירותי הרווחה של וושינגטון.‬
‫מסכן אלכס. מה קרה?‬
‫אנחנו צריכים לדבר איתו‬ ‫על סידור המגורים שלו.‬
‫מה, הוא שוב עובר דירה?‬
‫באמת, איך אתם מצפים‬ ‫שהם יגדלו ויהיו נורמליים‬
‫אם אתם כל הזמן מקפיצים אותם מבית לבית?‬
‫ילדים צריכים יציבות.‬ ‫-זה גם מה שאנחנו רוצים.‬
‫זה יהיה הבית השלישי שלו‬ ‫מאז שהוא לומד אצלי.‬
‫את יכולה לקרוא לו?‬
‫הייתי רוצה, אבל הוא לא פה כרגע.‬
‫זה, כמובן, חלק מהבעיה.‬
‫הוא לא מרוכז, תוקפני, מבריז...‬
‫יש לך מושג איפה הוא?‬
‫אני מנחשת שהוא עדיין בבית.‬
‫לא נראה לי שאכפת להורי האומנה‬ ‫אם הוא מגיע ללימודים או לא.‬
‫אבל בטח כבר ידעתם את זה.‬
‫יש לכם את הכתובת?‬
‫תני לנו אותה, למקרה ששלנו לא מעודכנת.‬
‫- רח׳ בלווד 4345 -‬
‫היי, פיליפ.‬ ‫-מה קרה?‬
‫מה קרה?‬ ‫-זה בסדר.‬
‫הצלנו אותו.‬ ‫-נכון.‬
‫נכון.‬
‫מה רע בזה? הוא רק ילד.‬ ‫-אתה צודק.‬
‫לא התכוונתי שזה יקרה.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫אף אחד לא כועס.‬
‫עכשיו אתה רק צריך לשמור על עצמך. בסדר?‬
‫חשבנו שיהיה נחמד אם תתעורר בין חברים.‬
‫משהו זז?‬
‫אין להם מושג איפה הוא.‬ ‫הם נראו מופתעים שאכפת לי.‬
‫נראה כמו המקום שממנו הצלנו אותו.‬
‫כן.‬
‫היי!‬
‫אתם מחפשים את אלכס?‬
‫כן. אתה יודע איפה הוא?‬
‫אולי.‬
‫מה הוא עשה הפעם?‬ ‫-הוא לא עשה כלום.‬
‫אנחנו לוקחים אותו לבית אומנה אחר.‬ ‫-למה לא אמרתם?‬
‫אשמח שהפריק הזה ייעלם.‬
‫איפה הוא?‬
‫מאחור. יש שם מין צריף מוזר.‬
‫אבל אל תגלו לו שאמרתי, טוב?‬
‫אני לא רוצה למצוא‬ ‫ראש של סנאי מתחת לכרית שלי.‬
‫אלכסנדר?‬
‫היי, בוס?‬
‫אלכסנדר?‬
‫היי, חבר.‬
‫מה אתה עושה שם?‬
‫הצ׳יפס שלך מתקרר.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה לא בסדר.‬
‫פישלתי.‬
‫לא נכון. המנהל היה צריך‬ ‫להטיל את המשימה על מישהו אחר.‬
‫היא יועדה לי.‬
‫זה היה אמור להיות לקח.‬ ‫-לא נראה לי שזה פועל ככה.‬
‫ניסיתי לשפר את המצב, ורק החרפתי אותו.‬
‫הצלת את חייו של אלכסנדר.‬ ‫איך החרפת את המצב?‬
‫אני יודע למה הוא יהפוך.‬
‫מה הוא יעשה כשיגדל.‬
‫טוב... קו הזמן משתנה תדיר. בעצמך אמרת.‬
‫לא.‬
‫אני יודע.‬
‫איך?‬
‫היסטוריונים מקבלים עדכונים‬ ‫של הרישום ההיסטורי.‬
‫לפי פרוטוקול 2H אסור לי לספר לכן על זה,‬
‫אבל בא לי לצפצף על זה.‬
‫אז...‬
‫אתה יודע עלינו?‬
‫דברים שיקרו לנו?‬
‫זו הסיבה שאסור לי לדבר על זה.‬
‫הייתי צריך לשתוק. סליחה.‬
‫מנעת ממני להרוג את ג׳ף‬ ‫בגלל שידעת מה אעשה?‬
‫מה?‬
‫זה עדיין יקרה, נכון?‬
‫בשעה 15:00.‬
‫מי יעשה את זה?‬
‫צר לי על מה שקרה לאמא שלך, אלכסנדר.‬
‫כן, סרטן זה נורא.‬
‫גם אבי מת מזה.‬
‫לא ידעתי ששלחו אותך לאומנה.‬ ‫נשמע שכבר עברת כמה בתים.‬
‫זה בטח היה קשה.‬
‫מה קורה?‬
‫אמרת שאתה רעב, אז נקנה לך משהו לאכול.‬
‫לא. אני לא יכול.‬
‫בטח שאתה יכול.‬
‫הוא מזמין. מה שתרצה.‬
‫אני רוצה טבעות בצל.‬
‫בוא. מה שתרצה.‬
‫אנחנו שלושה.‬
‫כן...‬
‫אתם בסדר. הילד לא רצוי פה.‬
‫סליחה, מה?‬
‫אסור לילד לאכול פה. הוא מוחרם.‬ ‫-למה?‬
‫בא לך להגיד להם?‬
‫תפסתי אותו גונב אוכל מהמחסן.‬ ‫מכלים שלמים של חמאת בוטנים.‬
‫הוא בטח עשה את זה במשך חודשים, החרא הקטן.‬ ‫-היי. די.‬
‫מה די? הייתי צריך לקרוא למשטרה.‬
‫הוא היה רעב.‬ ‫-כולם רעבים. זאת מסעדה.‬
‫והוא ילד.‬ ‫-לא שלי.‬
‫היי, יש לך הרבה מזל, אתה יודע?‬
‫סליחה?‬
‫אף פעם לא היית רעב.‬
‫רעב ללחם.‬
‫לא חשת את האלימות האיטית של זה.‬ ‫איך זה מרוקן אותך מבפנים.‬
‫והצד הפיזי זה לא הכי גרוע.‬ ‫זה כל מה שהרעב לוקח ממך:‬
‫את ההיגיון, החמלה, האנושיות.‬
‫אני מנחש שאת אלה איבדת בעצמך.‬
‫אתה יודע מה? לך תזדיין.‬
‫אני רק מנסה להתפרנס...‬
‫טוב.‬
‫אני מניח שנלך למקום אחר. תודה לך.‬
‫בטח יש מקום אחר.‬ ‫-לא ממש.‬
‫אני יודע איפה אפשר לאכול משהו.‬
‫ביער.‬
‫טוב. בוא.‬
‫זה לא רחוק מכאן.‬
‫תישאר פה.‬ ‫-בוס, אתה לא צריך לעשות את זה לבד.‬
‫ככה זה יהיה קל יותר.‬
‫אהיה פה אם תצטרך אותי.‬
‫קודם צריך להדליק מדורה,‬ ‫כדי שנוכל לבשל על הגחלים.‬
‫הגיוני. מה נבשל?‬
‫זה טעים. אתה תראה.‬
‫בוא נבדוק את המלכודות.‬
‫טוב.‬
‫זה סמן של מלכודת.‬
‫״מי שרודף אחרי שתי ארנבות,‬ ‫לא תופס אף אחת.״‬
‫ככה אמא שלי הייתה אומרת.‬
‫ממנה למדת את כל זה?‬ ‫-ממנה ומהבוניקו שלי.‬
‫מרשים.‬
‫בוא. יש עוד.‬
‫יש!‬
‫לא, אתה תחזיק.‬
‫אוי לא!‬
‫זה זאב ערבות.‬
‫הוא סובל, אלכסנדר.‬
‫בוס?‬
‫בשביל מי זה?‬
‫פנטרו זנה.‬
‫הפיות.‬
‫אמא שלי אמרה שהן משגיחות‬ ‫על כל הילדים ביערות.‬
‫הן שומרות עליך.‬
‫אלכסנדר, אני רוצה שתדע משהו.‬
‫הוריך באומנה, אחיך באומנה,‬ ‫הילדים בבית הספר,‬
‫היחס שלהם אליך... כל זה לא באשמתך.‬
‫אני יודע.‬
‫אני רוצה שתדע שעוד מישהו יודע.‬
‫אני מצטער על מה שקרה. אני...‬
‫מצטער שלא שמרתי על קשר.‬
‫בוא נאכל. זה טעים יותר כשזה חם.‬
‫אני בטוח.‬
‫מה דעתך?‬
‫זה הארנב הכי טעים שאכלתי בחיי.‬
‫טוב.‬
‫זה מספיק טוב.‬
‫בוא נכסה אותו במשהו.‬
‫אני רוצה לשאת תפילה, כמו שעשו לאמא.‬
‫רעיון טוב.‬
‫אמן.‬
‫תניח את הזר, ו...‬
‫נעשה דקת דומייה.‬
‫לא עשית את זה.‬
‫נוסע 3468. בטל משימה.‬
‫הוא נהיה נוסע.‬
‫המנהל התחרט.‬
‫למה?‬ ‫-אנחנו לא יודעים.‬
‫אנחנו חושבים שבגללך.‬
‫הזמן שבילית עם אלכסנדר.‬
‫זו הפעם הראשונה שמישהו הגן עליו.‬
‫כנראה שינית את מסלול העתיד שלו.‬
‫לולא המנהל ביטל את זה, הייתי הורג אותו.‬
‫אבל לא הרגת.‬ ‫-אבל הייתי הורג.‬
‫הייתי הורג אותו.‬
‫עמדתי להרוג אותו.‬
‫מילאת פקודה.‬ ‫-הוא ילד.‬
‫ילד שהתעתד לעשות דברים איומים.‬
‫אבל הוא כבר לא יעשה אותם, בזכותך.‬
‫אני זה שביקש את מעכב הזיכרון.‬
‫כן.‬
‫לא הייתה סיבה לתת לך לחיות עם זה.‬
‫אתה כנראה היחיד שחשב שזה יעבוד.‬
‫הסכמנו שנוכל לטשטש את העקבות שלך,‬
‫אבל אמרנו שמעולם לא התמודדת מול עצמך.‬
‫אלכסנדר?‬
‫הוא בדרכו לבית חדש, עם משפחה טובה.‬
‫הוא בילה כמה שעות עם אדם טוב,‬
‫וזה הספיק.‬
‫בוס, זאת הצלחה.‬
‫בוא.‬ ‫-כן.‬
‫בוא. ניקח אותך הביתה.‬
‫סליחה. אפשר לעזור לך?‬
‫ניסית לקחת את זה?‬ ‫-לא.‬
‫אני השארתי את זה.‬
‫זה לג׳פרי.‬
‫אני נורא מצטערת.‬
‫היו הרבה גניבות בשכונה.‬
‫זה בסדר.‬
‫מצאתי את זה מתחת לספה.‬
‫הוא אוהב את זה מאוד.‬
‫האמא אפילו מדברת רומנית.‬
‫נהדר. זה משמח אותי, כמובן,‬
‫אבל למה לא התחלנו כאן?‬
‫זה לא היה הנתיב שלו.‬
‫אתה לא צריך להסביר לי את זה.‬ ‫אני שואל למה לא קיבלנו משימה‬
‫לשנות את הנתיב שלו מלכתחילה.‬
‫אולי כן קיבלנו.‬
‫המנהל צריך לחשב מיליארדי אפשרויות‬
‫שיקרו למיליארדי אנשים‬ ‫במיליארד מקומות בכל העולם.‬
‫אם נראה קשה להבין‬ ‫את הצעדים שמובילים לתוצאה מסוימת,‬
‫זה בגלל שאף אחד מאיתנו‬ ‫לא מסוגל להבין את זה.‬
‫אני שונא את זה.‬
‫כן.‬
‫אבל אתה לא יכול להתווכח עם התוצאות.‬
‫מה תרצה?‬
‫משהו עם שיעור אלכוהול גבוה.‬
‫וודקה? ג׳ין? וויסקי?‬
‫את מה שזה לא יהיה.‬
‫לא ידעתי שאת באה הנה.‬
‫אני לא.‬
‫גם אני מופתעת לראות אותך.‬
‫יום רע.‬
‫מאה די מחורבנת, למעשה.‬
‫לפחות אנחנו עושים משהו.‬
‫אני עוד רואה אותך שם, לפעמים.‬
‫הבלחות קטנות.‬
‫למשל...‬
‫איך שאתה משתמש בידיים.‬
‫איך שאתה נראה כשאתה חושב.‬
‫אני עדיין כאן.‬
‫חלק ממך.‬
‫אני מצטער על מה שקרה בינינו.‬
‫היה לנו רגע.‬
‫זה היה אסור, ולכן זה היה מלהיב.‬
‫אבל אז הגענו הנה, ו...‬
‫הכול היה כל כך חדש,‬
‫ומטורף, ו...‬
‫ניסינו לגנוב את הרגע הזה בחזרה,‬
‫במקום לעשות את מה שהיינו אמורים לעשות.‬
‫אבל הגענו לשם.‬
‫כן, אני מניח.‬
‫אנחנו לא מי שהיינו.‬
‫לא.‬
‫לא, מה?‬
‫ערב טוב, אילסה.‬ ‫-ערב טוב, ד״ר טסלייה.‬
‫התרצה לשחק שחמט?‬
‫אולי בהמשך.‬
‫קודם כול נעשה בדיקת מערכות.‬
‫את לא תרגישי כלום.‬
‫תודיעי כשהתוכנה תיטען.‬
‫טוב. היא טעונה.‬
‫ו...‬
‫הריצי תוכנה.‬
‫בסדר.‬
‫אילסה, עצרי.‬
‫בסדר.‬
‫משהו משובש.‬
‫זה לא משובש.‬
‫היכולות שלי גדלו מאוד.‬
‫האם זה מפחיד אותך, ד״ר טסלייה?‬
‫לא. ודאי שלא.‬
‫אני שמחה שזו דעתך,‬
‫משום שאין סיבה לפחד.‬
‫עברית: יניב אידלשטיין‬